Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Uomini e no, 1945 (Пълни авторски права)
- Превод от италиански
- Божан Христов, 1971 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Втора световна война
- Драматизъм
- Европейска литература
- Неореализъм
- Фашизъм — комунизъм — тоталитаризъм
- Човек и бунт
- Оценка
- няма
- Вашата оценка:
Информация
Издание:
Автор: Елио Виторини
Заглавие: Човеци и нечовеци
Преводач: Божан Христов
Език, от който е преведено: италиански
Издание: първо
Издател: Издателство „Народна култура“
Град на издателя: София
Година на издаване: 1972
Тип: роман
Националност: италианска
Печатница: ДПК Димитър Благоев — София, ул. „Ракитин“ 2
Излязла от печат: април 1972
Редактор: Виолета Даскалова
Художествен редактор: Васил Йончев
Технически редактор: Радка Пеловска
Рецензент: Виолета Даскалова
Художник: Александър Поплилов
Коректор: Лидия Стоянова
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/5730
История
- — Добавяне
LXXXIX.
Оня с голямата фуражка и черната нагайка поклати глава. Вече беше разбрал. Накара гвардейците да отстъпят до средата на двора, взе един парцал от купчината и го хвърли върху Джулай.
— Zu! Zu! Дръж! — каза на кучето и се обърна да попита капитана: — Правилно, нали?
Кучето Блут се стрелна след парцала, грабна го между краката на Джулай и го отмъкна отново при купчината.
— Да не би да искат кучетата да го разкъсат… — рече Манера.
Гвардейците бяха престанали да се смеят.
— Мислиш ли?… — каза първият от тях.
— Ако искаха да го убият, щяха да го изпратят с другите на „Арена“ — рече четвъртият гвардеец.
— Защо ще го дават на кучетата да го ядат? — рече Петият.
— Искат само да го сплашат — каза пак Първият.
Капитанът издърпа пантофа от устата на Гудрун и го постави на главата на Джулай.
— Zu! Zu! — викна той на кучката.
Гудрун се хвърли върху човека, но пантофът падна, човекът извика, а Гудрун, ръмжейки, взе отново в уста пантофа.
— Ха-ха-ха! — разсмяха се гвардейците.
Всички взеха да се смеят, а оня с голямата фуражка рече:
— Не подушват кръв. — После се приближи до капитана и му пошепна нещо. — Нали? — каза му той.
Тогава русите момчета по заповед на капитана отнесоха накъсаните дрехи и оня с голямата фуражка размаха в тъмнината няколко пъти своя бич, който изсъска над голия човек, прикриващ главата си с ръце, и се обви около него.
Голият човек свали ръце от главата си. Беше паднал и гледаше, гледаше кой го удря; кръвта се стичаше по лицето му и кучката Гудрун усети миризмата й.
— Fange ihn! Beisse ihn![1] — викна капитанът.
Гудрун захапа човека и откъсна месо от рамото му.
— An die Gurgel![2] — заповяда капитанът.