Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Moby-Dick, 1851 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Невяна Розева, 1977 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
- Оценка
- 4,9 (× 27 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране
- noisy (2010)
- Разпознаване и корекция
- vasko_dikov (2010)
- Корекция
- NomaD (2010)
Издание:
Херман Мелвил. Моби Дик
Второ издание
Редактор: Жени Божилова
Художник: Иван Кьосев
Художник-редактор: Ясен Васев
Техн. редактор: Радка Пеловска
Коректори: Радослава Маринович, Ладия Стоянова
Дадена за набор 14.XII.1976 г.
Подписана за печат март 1977 г.
Излязла от печат юни 1977 г.
Формат 84х108/32. Печатни коли 35 1/2.
Издателски коли 29,82. Цена 2,53
Д.И. „Народна култура“ — София, ул. „Г. Генов“ 4
ДПК „Димитър Благоев“ — София, ул. „Ракитин“ 2
История
- — Добавяне
Статия
По-долу е показана статията за Моби Дик от свободната енциклопедия Уикипедия, която може да се допълва и подобрява от своите читатели. Текстовото й съдържание се разпространява при условията на лиценза „Криейтив Комънс Признание — Споделяне на споделеното 3.0“.
Моби Дик | |
Moby-Dick | |
![]() Титул на първото издание | |
Автор | Херман Мелвил |
---|---|
Създаване | |
Първо издание | 18 октомври 1851 (Великобритания) 14 ноември 1851 (САЩ) г. САЩ |
Издателство | Richard Bentley (Великобритания) Harper & Brothers (САЩ) |
Оригинален език | английски |
Вид | роман |
Начало | Call me Ishmael. |
Край | It was the devious-cruising Rachel, that in her retracing search after her missing children, only found another orphan. |
Моби Дик в Общомедия |
„Моби Дик“ (на английски: Moby-Dick)) е епичен роман от американския писател Херман Мелвил, който е издаден на 18 октомври 1851 година в Лондон. На български е преведен от Невяна Розева. Моби Дик е много продавана книга през 19 век.
Сюжет
Романът описва преследването на белия кит, наречен Моби Дик, с китоловния кораб „Пекоуд“, под командването на капитан Ахаб.
Превод и издаване в България
- 1935 – Херман Мелвил. Белият кит:Моби Дик. прев. Лазар Голдман Изд. „Т. Ф. Чипев“.
- 1962 – Херман Мелвил. Моби дик. Прев. от англ. Невяна Розева Изд. „Народна култура“. София, 1962.
- 1962 – Херман Мелвил. Моби дик. Прев. от англ. Изд. „Народна младеж“. София, 1962.
- 1977 – Херман Мелвил. Моби дик. Прев. от англ. Невяна Розева Изд. „Народна култура“. София, 1977.
- 1983 – Херман Мелвил. Избрани произведения в 5 тома. Том 3:Моби дик. Прев. от англ. Невяна Розева Изд. „Георги Бакалов“. Варна, 1983.
- 2009 – Херман Мелвил. Моби дик. Прев. от англ. Невяна Розева Изд. „Вестникарска група България“. София, 2009.
- 2009 – Херман Мелвил. Моби дик:капитан Ахав преследва белия кит. Прев. от англ. Ваня Пенева Изд. „Емас“. София, 2009.
- 2014 – Херман Мелвил. Моби дик. Прев. от англ. Невяна Розева Изд. „Изток-Запад“. София, 2014.
Външни препратки
- „Моби Дик“ на сайта
„Моята библиотека“
- „Моби Дик“ в сайта на
Проект Гутенберг ((en))
|
Глава 127
На палубата
(Ковчегът е сложен върху две макари за навиване на въжета, дърводелския тезгях и отворения люк; дърводелецът запушва цепнатините между дъските; нишка грубо усукан канап се развива полека от голямо кълбо, скътано в пазвата му. Ахав идва бавно откъм каютата си и чува, че Пип върви подир него.)
— Връщай се, момче, и аз ще си дойда след малко. Отиде си! Собствената ми ръка не ме слуша по-покорно от това момче… В черква ли се намирам? Какво е това?
— Спасителен буй, сър. Заповед на мистър Старбък. Ох, внимавайте, сър! Люкът е отворен!
— Благодаря, човече. Ковчегът ти е близо до гробницата.
— Какво казахте, сър? Аа, за люка ли? Така е, сър, така е!
— Нали ти си майстор на изкуствени крака? Погледни тоя чукан — от твоя дюкян ли излезе?
— От моя, сър, държи ли скобата?
— Доста добре. А сега и гробар ли стана?
— Така е, сър, сковах това нещо за ковчег на Куийкуег, но сега ме накараха да го преправя на друго.
— Кажи ми тогава, не си ли ти един безсрамен, хитър стар езичник, който си пъха гагата навред и смята, че от всичко разбира: един ден правиш крака, на другия ден ковчези, да прибираш там краката, после спасителни буйове от ковчезите? Ти си непоследователен като боговете и също като тях некадърен майстор.
— Само че у мене няма умисъл, сър. Работя, както дойде.
— И боговете също. Слушай, ти не си ли тананикаш, когато правиш ковчег? Разправят, че титаните си тананикали по нещичко, когато издълбавали кратери за вулкани; и гробарят от пиесата пее с лопата в ръка. А ти не пееш ли?
— Да пея ли, сър? Да пея? Не, сър, аз не обичам да пея, гробарят трябва да е пял, сър, защото лопатата му не е пеела, а моето чукче пее. Послушайте!
— Вярно, защото капакът е дървен и отеква, а за да може нещо да отеква хубаво, трябва да няма нищо под него. Макар че ковчегът с мъртвеца отеква по същия начин, дърводелецо. Помагал ли си някога в носене на ковчег, който се е чуквал във вратата на гробището?
— Ей богу, сър…
— Ей богу ли? Какво е това?
— Ей богу е само един вид възклицание, сър… Нищо друго, сър.
— Аха, продължавай.
— Щях да кажа, сър, че…
— Ти да не си копринена буба? Изпридаш нишка от своя саван за себе си! Погледни пазвата си! По-бързо карай! И прибирай партушините си!
— Отиде си. Ненадейно дойде, но бурите из топлите места налитат все ненадейно. Слушал съм, че остров Албемарл, от Галапагосите, се пресича точно по средата от екватора. Струва ми се, че някакъв екватор разсича точно по средата и нашия старец. Всякога е на екватора — огън, казвам ви! Насам гледа… Хайде, кълчища! Да бързаме! Почваме пак работа. С дървеното чукче аз изтръгвам звуци като от чембало… Чук-чук! (Ахав на себе си.)
— Ето ти зрелище! И музика! Побелелият кълвач чука по кухия ствол! Можеш да завидиш сега на слепите и глухите. Онова нещо е положено на две бурета, а около тях са навити въжета. Коварен шегаджия е този приятел. Тик-так! Така почукват миговете на човешкия живот. О, колко невеществени са всички вещества! Какво е действително на тоя свят освен неведомите мисли? Ето ни най-страшния символ на жестоката смърт, превърнат по една случайност в изразителен знак на подкрепа и надежда за застрашения живот. Спасителен буй от ковчег! По-нататък? Дали в известен духовен смисъл ковчегът не е само един пазител на безсмъртието! Ще помисля и по това. Но не. Аз съм дотолкова залутан в тъмната страна на земята, че отвъдната й, предполагаема светла страна е за мене само мъглив здрач. Няма ли да свършиш най-после, дърводелецо, с това проклето чукане? Слизам, и дано не видя вече тая вещ, когато се върна. Хайде да поприказваме, Пип, по тия въпроси, всякога извличам чудни мъдрости от тебе! По незнайни пътища в тебе се преливат незнайни светове!