Метаданни
Данни
- Серия
- Майстор Джак (11)
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Bloodline, 2007 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Силвия Желева, 2011 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
- Оценка
- 5 (× 3 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, корекция и форматиране
- Еми (2023 г.)
Издание:
Автор: Ф. Пол Уилсън
Заглавие: Кръвна връзка
Преводач: Силвия Вангелова Желева
Издание: първо
Издател: Издателство „Калпазанов“
Година на издаване: 2011
Тип: роман (не е указано)
Националност: американска
Редактор: Мая Арсенова
Технически редактор: Никола Христов
Коректор: Никола Христов
ISBN: 978-954-17-0239-0
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/19114
История
- — Добавяне
12
Джеръми натисна звънеца на входната врата на Кристи, после слезе в подножието на стъпалата и изчака, докато види светлината в коридора. Видя лицето й в един от страничните прозорци, след това вратата се отвори. Бавно. Кристи подаде глава навън и го погледна с тревога, а после се огледа, като че ли се страхуваше, че някой може да се крие в храстите. Не беше много вероятно той да е дошъл с подкрепление, но тя нямаше да го пусне по-близо от десет крачки до себе си. Все още беше достатъчно светло, за да може някой любопитен съсед да го види, застанал пред вратата й.
— Какво правиш тук? — каза тя.
Той вдигна поглед към нея.
— Трябва да поговорим.
— Нямам какво да ти кажа.
— Напротив, имаш. Тези глупости…
Той рязко млъкна. Възможно беше някой от съседите да подслушва. Не искаше някой от тях да се обади в полицията. Не му беше необходима нова среща с ченгетата.
— Трябва да се сложи край на тази лудост. Не можеш просто така да разпространяваш лъжи за мен.
— Кой казва, че са лъжи?
— Аз. И ти го знаеш. Ти и аз — роднини? Та това е абсурдно смешно! — Огромна лъжа. Татко му беше разказал всичко за Муунглоу Гарбър, когато беше дете.
Устата й се изкриви и лицето й изрази огромно презрение.
— Това е всичко друго, но не и смешно. Ужасно е!
— Има закони, които предотвратяват подобно поведение спрямо хората. Ще те осъдя за клевета… Ако не беше майка на Дон, сега щеше да разговаряш с адвоката ми, а не с мен. Това обаче е последният път. Следващата ни среща ще бъде в съда.
Тя се усмихна.
— Нямам нищо против. Единственият начин да пострадам в съда е, ако се докаже, че думите ми не отговарят на истината. Но не е така, нали?
Кучка. Как е възможно татко да е дал живот и на такава тъпа крава? Е, може би не беше чак толкова глупава. Беше открила, че той е наполовина неин брат. Не, чакай. Не тя беше открила родството им, а детективът. Джеръми трябваше на всяка цена да научи името му. Не можеше да го отстрани по същия начин, по който се беше погрижил за Герхард — онази негова постъпка беше глупава, трябваше да го признае — но може би щеше да успее да убеди доктор Века да му плати достатъчно.
— Кой ти говори всичките тези небивалици?
— Приятел.
— Същият, който ме беше обвинил и в убийство?
— Може би.
— Кажи ми кой е. Трябва да проведа сърдечен разговор с него, да изясним някои неща.
Тя отново изкриви уста.
— Както си поговори и с мистър Герхард?
— Никога не съм чувал за този човек. Позволи ми да говоря с частния детектив, когото си наела. Да поговоря, нищо повече. Просто ми кажи името му.
Тя се засмя — засмя, за бога! — после каза:
— Сигурно се шегуваш.
Гневът избухна в Джеръми — в началото беше като огнена бяла топка в гърдите му, чийто огън постепенно обхвана и крайниците му. Не искаше нищо повече на света от това да изтича нагоре по стъпалата, да я стисне за гушата и да изтрие усмивката от лицето й…
Тя вероятно видя нещо заплашително в изражението му, защото усмивката й се стопи и тя бързо влезе обратно в къщата.
— Искаш да ме удариш, нали?
Думите й му подействаха като кофа студена вода. Като че ли беше прочела мислите му. Сведе поглед надолу и видя, че кракът му е на първото стъпало. Тя отново излезе навън и го изгледа с нескрито презрение.
— Давай, братко! Направи най-лошото, на което си способен.
Втора експлозия на ярост. Джеръми беше на ръба да направи точно това. Тази кучка просто нямаше представа на какво е способен. Понечи да вдигне другия си крак, за да го постави на следващото стъпало, обаче се спря навреме. Един глас в главата му извика: „Не! Тя иска точно това — да изгубиш самоконтрол и да излееш гнева си върху нея. Защото тогава ще е спечелила битката. Можеш да се измъкнеш от уж безпочвените обвинения и несъществуващите лабораторни доклади, но ако удариш майката на Дон тук, където всеки може да те види, ще изгубиш не само свободата си, но също така и Дон. Завинаги“.
Свали крак от стъпалото — най-трудното решение в живота му — наложи си спокойно изражение и я погледна. Може би татко не беше свършил чак толкова работа като й беше дал живот. Тя беше свършила онова, заради което се предполагаше, че беше родена: беше родила момиче и го беше отгледала, беше го пазила. Беше готова дори да бъде пребита от бой заради него.
Вземам си обратно обидните думи, Муунглоу. Ти не си тъпа крава. Напротив, ти си израснала и си се превърнала в страхотна жена.
При тази мисъл той усети как нещо се надигна в слабините му. Осъзна, че я желае. Гореше от копнеж да разкъса дрехите й и да я обладае. Това също беше прекрачване на границите. Обаче даде тласък на мислите му и в главата му се роди идея. Страхотно хрумване.
— Този разговор няма да ни доведе доникъде. Предупредена си. Ще те предупредя и за нещо друго. Дон ми каза, че ти е съобщила за бременността си. Е, ако искаш някой ден да видиш внучето си, пък било то и за секунда, ще ни оставиш на спокойствие.
Изуменото изражение на Муунглоу му достави огромно удоволствие. Обърна се и тръгна към колата си.