Метаданни
Данни
- Серия
- Вътрешен кръг (2)
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- The Fifth Assassin, 2013 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Гриша Атанасов, 2016 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 3,6 (× 5 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране
- Интернет
- Разпознаване, корекция и форматиране
- VeGan (2022)
Издание:
Автор: Брад Мелцър
Заглавие: Петият убиец
Преводач: Гриша Атанасов
Език, от който е преведено: английски
Издание: първо
Издател: Сиела Норма АД
Град на издателя: София
Година на издаване: 2016
Тип: роман
Националност: американска
Печатница: Алианс Принт
Излязла от печат: юни 2016
Отговорен редактор: Мирослав Александров
Редактор: Надя Златкова
Художник: Живко Петров
Коректор: Нора Величкова
ISBN: 978-954-28-2080-2
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/8048
История
- — Добавяне
Глава 64
Вече е почти полунощ, когато слизам на долния етаж, притиснал към гърдите си старо одеяло, чисти чаршафи и тънка възглавница.
— Бийчър, наистина оценявам, че ти…
— Моля те, сири да ми благодариш. И престани да се преструваш, че сме приятели. Имаш информация за баща ми. И информация за тези убийства — информация, която се надявам да спаси живота на невинни хора. — Оставям чаршафите и одеялото на моя черен диван в стил ар деко.
— Мога да отида на хотел, ако искаш — казва Клементин. — Там ще ми е добре.
Тя греши. Може да не е най-умният ход да я задържа тук. Всъщност, като се има предвид, че все още е издирвана за разпит от Сикрет Сървис, това е доста тъп ход. Но да я оставя в някаква случайна хотелска стая, сама, където нищо няма да попречи на убиеца — или дори на президента — да я подгони? Гледал съм достатъчно филми, за да знам какво се случва, когато изпуснеш от поглед ключовия си свидетел. Сега не е моментът да оставяме нещата на случайността. Особено, когато сме толкова близо най-после да разберем какво всъщност се случва.
Клементин разстила чаршафа и нагласява възглавницата до подлакътника на дивана, перуката й е отново на мястото си и всичко пак изглежда спокойно. Но тя ме поглежда колебливо.
— Може ли да ти задам един последен въпрос? — моли ме.
— Само ако не е за психотични убийци или мъртви родители.
— Не е. Искам да те питам за… Когато бяхме малки, ти слуша ли някога диска на майка ми?
Не отговарям. Майката на Клементин беше кръчмарска хипи певица, чийто единствен запис беше „Най-големите хитове“ — компактдиск, който си бе направила сама. Повечето хора в града така и не бяха си купили екземпляр, а още по-малко го бяха слушали.
Но в десети клас, всичко, което желаех, беше Клементин. Слушах този албум повече пъти дори от саундтрака на „Брилянтин“.
— Слушах го веднъж или два пъти. Защо?
— Помниш ли третата песен там? — пита тя. — Най-лошото нещо, което някога ще причиниш…
— … Ще бъде на някого, когото обичаш — довършвам заглавието.
— Ти наистина го помниш! — Лицето й порозовява от вълнение. — Бийчър, не мога да върна, онова, което ти причиних. Но когато си мисля как те нараних, всичко, което мога да кажа е… Майка ми го е изпяла точно — добавя тя и ме хваща над лакътя. Толкова е близо, че забелязвам пиърсинга на носа й, сребърно топче, не по-голямо от върха на игла. Когато поставя ръката си върху моята, ми се струва, че температурата на тялото й е поне с десет градуса по-висока от моята.
Преди два месеца това щеше да ми подейства. Всъщност, ако трябва да съм честен, все още (лекичко) ми действа. Но не съвсем.
— Лека нощ, Клементин — казвам равнодушно и се отправям към стълбите.