Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Resistance, 2006 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Никола Костов, 2007 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,8 (× 5 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, корекция и форматиране
- Еми (2022)
Издание:
Автор: Даниел Кала
Заглавие: Резистентност
Преводач: Николай Костов
Година на превод: 2007
Език, от който е преведено: английски (не е указано)
Издание: първо (не е указано)
Издател: Издателска къща „ИнфоДАР“ ЕООД
Град на издателя: София
Година на издаване: 2007
Тип: роман (не е указано)
Националност: канадска (не е указано)
Редактор: Станислава Първанова
Коректор: Ангелина Вълчева
ISBN: 978-954-761-268-6
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/18038
История
- — Добавяне
48
Маунт Айри, Филаделфия, Пенсилвания
Някъде около обяд Форбс си даде сметка, че е пропилял излишно много от ограниченото си време за подготовка. Очакваше бунгалото да има някаква алармена система и се бе подготвил да я неутрализира, но с изненада констатира, че единствената защита на къщата беше обикновена секретна брава. Лесният достъп го принуди малко да промени плановете си. Той нямаше представа кога жертвата му се прибира у дома, а не можеше да си позволи да пропусне завръщането, притиснат от кратките срокове. Затова, след като приключи приготовленията си в къщата и гаража, се настани в кухнята и се зачете в романа, който носеше със себе си — „Ангели и демони“ на Дан Браун. Очарован от религиозните ритуали, беше станал любител на истории за църковни интриги много преди „Шифърът на Леонардо“ да стане световен бестселър. Настанен удобно с книга в ръка и термос, пълен с чай, пред него се очерта един приятен следобед.
В 18:34 чу шума на приближаващия автомобил. Малко след това гумите захрущяха по чакъла на алеята пред гаража. Затвори книгата и я мушна в джоба на якето си, сложи си чифт ръкавици и извади ножа от канията, закачена на колана му.
Изправи се бавно от стола и зае предварително избраната позиция, скрит от задната врата на кухнята. Видя приближаващия се самотен силует през полупрозрачното матово стъкло на прозореца. Чу завъртането на ключа в ключалката и прещракването на превъртяното езиче на бравата. Вратата се отвори. Прилепи се още по-плътно до стената и вратата мина само на сантиметър от токовете на обувките му.
Преди още да е влязла в къщата, тя извика:
— Малкълм! — Изцъка примамливо с език и викна малко по-силно: — Къде си, Малкълм?
Форбс се притесни за част от секундата. После с облекчение си припомни миризмата на котешки изпражнения, която се разнасяше от банята и съобрази, че тя вика котарака си. Още един проблем, който трябваше да реши.
— Дори и ти си ме изоставил, така ли, Малкълм? — Тя въздъхна и се пресегна да затвори вратата зад себе си.
С нож в ръка, Форбс пристъпи напред.
— Д-р Хортън?
Елън Хортън подскочи от изненада. Обърна се толкова бързо, че загуби равновесие и трябваше да се опре на близкия кухненски шкаф, за да не падне. Погледна го с широко отворени очи. Ръцете й трепереха силно.
— Какво искате от мен?
— Да поговорим — отвърна Форбс.
— А този нож за какво е? — Гласът й се пречупи и тя заотстъпва назад, докато блъсна с гръб шкафа със съдовете, които тревожно зазвъняха.
— Не бих искал да ме напуснете преждевременно — отвърна той, свел поглед към ножа в ръката си.
Хортън пое конвулсивно въздух.
— Вижте, имам малко пари и няколко бижута в спалнята. Не са много, но…
Той махна небрежно с ръка и се усмихна:
— Не се притеснявайте, д-р Хортън. Не съм дошъл, за да взема парите или бижутата ви.
— А какво тогава? — попита тя със слаб глас, наведена назад към шкафа.
— Какво ще кажете за едно питие? — Той посочи с поглед към малката кръгла масичка в средата на кухнята. Там, до писалка и бележник за писма, стояха бутилката червено вино, която бе отворил по-рано, и самотна празна чаша.
— Не искам да пия — разтърси глава Хортън.
— Може би идеята не е лоша, д-р Хортън — усмихнато каза той и кимна с разбиране.
— Откъде знаете името ми?
— Това ми е работата — усмихна се той отново.
— Каква е работата ви? — Очите й се втренчиха в неговите, а в гласа й прозвуча молба.
— Поправям чуждите грешки.
— Аз чия грешка съм? — прошепна тя с пребледняло сгърчено лице.
— Не зная. И не ме интересува — сви рамене Форбс. — Съобщават ми само това, което ми е нужно, за да си свърша работата.
Стегна се в очакване на сълзите. Така и не можа да свикне да ги гледа как плачат. Всички чувства, различни от страх и гняв, му бяха непонятни и го притесняваха. Съсредоточи се, повтори си наум отново. Работата си е работа.
За негово успокоение тя не потъна в сълзи. Вместо това присви очи и кимна на себе си:
— Зная кой ви е наел.
— Това наистина не ми влиза в работата. — Той отново й посочи чашата. — Д-р Хортън, не размислихте ли по отношение на питието? Може да ви помогне.
Тя кимна. Все още разтреперана, отстъпи от шкафа с чинии и внимателно доближи масата. Пресегна се към отдалечения й край и притегли стола помежду им. Протегна се и взе чашата с дясната си ръка. После, с бързо движение, което изненада Форбс, метна чашата към него. Той се наведе наляво, тя профуча съвсем близо до ухото му и се разби в стената зад него.
Видя как Хортън изчезва през вратата, водеща навътре в хола. Изправи се рязко, приглади косите си с ръка и въздъхна.
Винаги се опитват да избягат.