Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Letter From a Stranger, 2011 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Нина Рашкова, 2016 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,6 (× 8 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Разпознаване, корекция и форматиране
- NMereva (2018)
Издание:
Автор: Барбара Тейлър Брадфорд
Заглавие: Писмо от Истанбул
Преводач: Нина Рашкова
Година на превод: 2016
Език, от който е преведено: английски
Издател: Издателска къща Плеяда
Град на издателя: София
Година на издаване: 2016
Тип: роман
Националност: американска
Печатница: Симолини’94
Излязла от печат: 18.01.2016
Редактор: Лилия Анастасова
ISBN: 978-954-409-357-0
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/7898
История
- — Добавяне
Двадесет и четвърта глава
Беше един през нощта, когато най-сетне Джъстин и Майкъл останаха сами. Гостите си отидоха, прислугата привърши работата си и изчезна, а Габриел и Анита си легнаха.
Седяха на скамейката с изглед към Босфора и се радваха на самотата си. Мълчаха и се наслаждаваха на тихата градина след оживената вечер. Всички се забавляваха и бяха очаровани да се запознаят с внучката на Габриел, а баба й беше изпълнена с гордост, както и Анита. Двете сияеха от щастие.
Джъстин първа наруши мълчанието:
— Нещо не е наред, нали, Майкъл?
— Защо мислиш така? — погледна я изпитателно той, учуден от нейната чувствителност.
— Защото усетих, че по време на вечерята се появи някакъв проблем.
— Смаян съм, че веднага разбра какво става с мен — промълви той, все така взирайки се в нея в нощния сумрак. — Мислех си, че изглеждам спокоен, дори безразличен.
— Изглеждаше спокоен до известна степен. Въпреки това усетих преструвката.
— Как? Бих искал да разбера, Джъстин.
— Видях го в очите ти. Появи се страх или може би тревога.
— Много си интуитивна и наблюдателна. Не съм чак толкова прозрачен. Тренирал съм да не показвам чувства, когато бях агент в Сикрет Сървис.
— Да, но аз се взирах в очите ти. Станаха някак угрижени. С теб съм и долавям всяка твоя реакция. Зная какъв си, независимо че се познаваме съвсем отскоро. Тази вечер баба каза, че една жена може да познава един мъж от двайсет години и да не знае кой е, но да срещне друг и да разбере наистина какъв е за миг. — Настъпи мълчание, преди да прибави: — Когато се запознахме, прекарах само няколко часа с теб и разбрах кой си и какъв си като човек. Естествено същото се отнася и за мъжа. За нас става въпрос, нали, Майкъл? За теб и мен.
— Разбира се. Познахме се, щом се срещнахме. Веднага разбрахме, че сме един за друг, че сме открили сродната си душа. Осъзнах, че ти си жената, с която искам да бъда… — Изведнъж замълча и се загледа в морето. Съдба! Джъстин можеше да дойде в Истанбул, когато той е в Ню Йорк. Или някъде по света. Съдба. Тяхната съдба е да бъдат заедно, нима не е така?
Джъстин търпеливо чакаше, защото знаеше, че най-накрая ще й каже какво го тревожи, и се отпусна. Единствената причина, заради която го разпитваше, беше да му помогне, ако е възможно.
Не след дълго Майкъл обясни:
— Обади ми се мой клиент, докато пиехме аперитива в градината. Иска спешно да се срещне с мен следващия понеделник в Лондон. Не ми каза нищо конкретно по телефона. Да си кажа честно, предчувствам лоши новини. Но за какво, не знам.
— Значи ще промениш плановете си.
— Възнамерявах да замина за Париж във вторник следобед и в четвъртък да отида в Лондон, но сега се налага да тръгна по-рано.
— Разбирам — промълви тя и в гласа й се долавяше разочарование.
Той я погледна.
— Казах ти, че ще отсъствам следващата седмица.
— Да, каза ми.
— И ти ми обеща да ме чакаш, спомняш ли си?
— Спомням си, Майкъл. Ще те чакам. В момента няма да се връщам в Ню Йорк. А ти докога ще бъдеш в Истанбул?
— Ще обикалям Европа няколко седмици. Имам срещи с клиенти в различни страни. Надявам се да дойдеш с мен при някои пътувания. Може би след седмица-две ще усетиш дали можеш да оставиш Габриел и да ме придружиш. Искам го, искам да бъдем заедно колкото е възможно по-дълго.
— И това ще стане. Баба скоро ще разбере, че ще бъда винаги с нея, когато има нужда от мен.
— О, Джъстин, мисля, че тя вече го знае. Нещата се изясниха, тя знае истината, че отчуждението няма нищо общо с теб и Ричард. Виж докъде стигна, за да я откриеш.
— Предполагам, че си прав. По всяка вероятност ще бъда тук заради документалния филм. Трябва да се върна в Ню Йорк само за да се срещна с Миранда Евънс. Надявам се да подпишем договор. Тя винаги ентусиазирано ме е подкрепяла… купи моя пръв документален филм за кървавите диаманти.
— Ако не съм тук, ще те чакам в Ню Йорк. Все пак е по-добре да се върнем заедно.
— Наистина ли? Ще заминеш заедно с мен?
— Естествено. Не искам да ми изчезваш от погледа.
— Никога няма да се отървеш от мен, господин Долтън.
— И слава богу.
Загледаха се един в друг много дълго. После Майкъл нежно я привлече и я целуна по челото. След миг се зацелуваха страстно, както копнееха от първия миг. Вече нямаха никакви задръжки.
Джъстин се притисна до него с желание, силно като неговото, и отвърна пламенно на целувките му. Прегърнаха се, забравили целия свят, освен чувствата, които изпитваха един към друг.
Най-после се отдръпнаха и се загледаха леко замаяни от допира на телата им. Той знаеше, че тя е възбудена не по-малко от него, и я притегли към себе си. Долавяше силното туптене на сърцето й, обезумяло като неговото, и се наведе да я целуне по шията. Застинаха така, осъзнавайки неизбежното.
Той прошепна нежно:
— Искам да правя любов с теб, откакто те видях за пръв път. Чувстваш същото, не отричай.
— Дори и през ум не ми минава.
— Не може да стоим тук — продължи той. — Ситуацията ще излезе извън контрол много скоро, а тук, в градината сме кажи-речи на открито. Освен това застудява, има вятър.
— Да отидем в твоята спалня или в моята — предложи тя.
— Не зная, чувствам се неудобно.
Явно се колебаеше, което не му беше присъщо.
Изведнъж разбра какво го притеснява и й беше смешно, толкова беше абсурдно, но остана сериозна.
— Те нямат нищо против, имам предвид нашите баби — успокои го тя.
— Зная, че нямат нищо против.
Джъстин се обърна към него:
— Колко сме глупави, Майкъл. Бабите ни ще умрат от смях, ако знаят, че седим тук и се чудим къде да правим любов, след като имаме две спални на разположение. Те горят от желание да ни съберат, за бога. Аз съм на трийсет и две и скоро ще стана на трийсет и три, а ти си на трийсет и девет. Пораснали сме. Затова хайде да вървим и да направим това, което толкова много искаме — да се любим. В моята спалня или в твоята?
Майкъл засия, изправи се и дръпна и нея. Точно това харесваше у нея — искреността и откровеността. Беше толкова чисто и привлекателно.
— Отиваме в твоята. Ако Габриел тръгне да те търси… ще се успокои, че си където трябва да бъдеш… в леглото си.
— Заедно с теб — възкликна тя и като се хванаха за ръце, се затичаха през градината, смеейки се.
* * *
Промъкнаха се през глициниите и дивите рожкови и се озоваха в пространството между двете вили. Джъстин отвори вратата на вилата на баба си и влезе, Майкъл я последва. Включената лампа в коридора осветяваше стълбището. Тя се заизкачва първа. Видя, че баба й още не е заспала, защото под вратата на нейната спалня се процеждаше светлина.
Минаха на пръсти по коридора и влязоха в стаята на Джъстин. Майкъл затвори веднага вратата и се облегна на нея. Притегли Джъстин в прегръдките си и я целуна.
След малко Джъстин се отдръпна. Отиде в гардеробната, свали туниката и панталона, после махна и обиците.
Майкъл я наблюдаваше, после заключи вратата и се приближи до нея, разкопчавайки ризата си. Хвърлиха се в прегръдките си и започнаха отново да се целуват, като същевременно трескаво се разсъбличаха.
После се изпънаха един до друг на леглото. Майкъл се надигна на лакът, погледна я и нежно погали страната й. Целуна я, притегли я до себе си, плътно я притисна към тялото си.
— Не съм си представял, че ще се чувствам по този начин.
— Как се чувстваш? — попита тихо тя.
— Отдаден на емоции. Напълно отдаден на теб. Не се владея, а това никога не ми се случва.
— Аз се чувствам по същия начин.
Тя махна всички фуркети от кока си и косата й се разпиля по раменете.
Неудържимо привличаше Майкъл и той започна да обсипва тялото й с ласки, както и тя неговото. Въздъхна няколко пъти, когато тя го милваше. После отвори очи и се загледа в нея. Изпита безумно силно чувство, което го понесе като вълна.
И тя впи очи в него с копнеж. Той видя желанието, изписано на лицето й, отразяващо неговото. Целуна устните й, езиците им се докоснаха, сплетоха се и той потръпна от интимността на този момент.
Най-неочаквано той я пусна, стана от леглото и загаси двете лампи на тоалетката. Изведнъж светлината в стаята стана мека, лунните лъчи нахлуваха през прозореца и изпълваха пространството със сребриста мъглявина.
Гледаше го как се връща при нея и се разтрепери. Възбудата й се засилваше, тялото й пламна. Усети, че дори лицето й поруменява. Стори й се нереално, че най-накрая са заедно в нейната стая като любовници. Стана толкова внезапно, беше толкова непознато и все пак абсолютно в реда на нещата. Копнееше за Майкъл. За нея това беше съвсем ново изживяване.
— Така е по-добре — промърмори той, докато лягаше до нея. Отново я притисна до себе си и започна да гали лицето й, гърдите й, да ги целува нежно. Бавно плъзна ръката си по копринената й кожа, изгарящ от желание.
Погледна я. Очите й бяха затворени и той видя, че е изпаднала в екстаз. Тялото й беше горещо и пламваше от неговите милувки.
Джъстин се отпусна от нежността му, после за миг настръхна, когато най-накрая той докосна най-интимното й място, отначало много нежно, след това възбуждащо. Изведнъж тялото й се изви към него. Тя искаше да се слее с него.
Нейната пламенна реакция разпали Майкъл. Той се плъзна върху нея и тя изстена, когато се почувства в негова власт.
— Ето — прошепна той. — Най-сетне съм там, където копнеех да бъда. Копнеех да се слея с теб.
За секунди влязоха в ритъм и вплетените им тела се движеха като едно. Страстта му се разгаряше едновременно с нейната, възбудата й отговаряше на неговата. Бяха почти яростни, вкопчени един в друг с възвисяваща се екзалтация. Едновременно изпаднаха в екстаз, но продължиха да се любят, неспособни да спрат, алчно желаещи да получат повече и повече от другия.
Майкъл пръв падна върху нея преситен и тя го прегърна така, сякаш никога нямаше да го пусне.