Метаданни
Данни
- Серия
- Уаймън Форд (3)
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Impact, 2009 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Васил Велчев, 2010 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
- Оценка
- 4,8 (× 23 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, разпознаване и корекция
- dave (2010 г.)
Издание:
Дъглас Престън. Сблъсък
Американска, първо издание
Редактор: Сергей Райков
Художник: Димитър Стоянов — Димо
ИК „Ергон“, 2010 г.
ISBN: 978-954-9625-57-8
История
- — Добавяне
95.
Фулър леко се надигна от стола си, на лицето му бяха изписани объркване и изненада.
— Какво, по дяволите…
— Спокойно — каза Строу. — Никой няма да пострада. Моля, вдигнете ръце и се изправете. Не се опитвайте да се правите на герой.
Пазачът вдигна ръце. На лицето му все още беше изписано изумление.
— Аби, вземи му оръжието.
Аби се опита да успокои туптящото си сърце. Това беше още по-плашещо от плаването с лодка в бурно море. Тя се протегна към пазача, разкопча кобура на кръста му и извади револвера. След това откачи от колана полицейската му палка и нещо, което приличаше на сълзотворен спрей.
— Какво си мислите, че правите? — попита Фулър с нисък глас.
— Много съжалявам за това, но всичко ще ви се изясни след малко. — Строу продължаваше да седи на стола си, отпуснал ръка върху пистолета. — Просто правете това, което ви казвам. Всичко е за добра кауза. Ако щете вярвайте, но ние сме добри хора.
Пазачът се намръщи и ги огледа един по един.
— Добри ли? Вие, хора, сте побъркани!
— Моля ви, отворете вратата и ни отведете при доктор Симич. Отсега нататък, Фулър, повече няма да повтарям, така че слушай внимателно и изпълнявай.
Аби беше поразена. Никога не беше виждала баща си такъв: толкова спокоен, толкова решителен — и страховит.
— Добре. — Пазачът се обърна, вкара някакъв код в панела на ключалката и отвори вратата. Озоваха се в бетонен коридор, който водеше до широка, наподобяваща хангар зала под купола. В средата й се издигаше гигантска параболична чиния, монтирана върху ръждясало желязно скеле. Барабаненето на дъжда и воя на вятъра изпълваха залата с приглушени стенания, които звучаха наистина зловещо и оставяха усещането, че се намират в търбуха на някакъв гигантски звяр.
На въртящ се стол пред едно табло, отрупано със старомодно изглеждащи уреди, ръчки и осцилоскопи, седеше някакъв човек. Той не им обърна никакво внимание; играеше някаква игричка на лаптопа си.
— Джордан! — разнесе се женски глас. — Какво е това? Посетители? — Симич беше слаба, изненадващо млада жена с буйна кестенява коса, без грим и с дълбоки сиви очи. Носеше впити черни дънки и раирана памучна риза, които й придаваха вид на студентка.
— Ъъъ, Сара? Той има пистолет — каза Фулър.
— Какво има?
Бащата на Аби извади револвера.
— Пистолет.
— Какво става, по дяволите? — Симич отскочи назад.
— Спокойно — каза бащата на Аби. — Вие ли сте доктор Симич, техникът на станцията?
— Да, да, аз съм — заекна тя.
— И знаете как да работите с тази чиния?
— Да.
— Извинявам се за нахлуването, но нямаше друг начин. — Той се обърна към Аби. — Обясни на доктор Симич какво искаш да направи.