Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- The Feng-Shui Junkie, 2000 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Весела Прошкова, 2004 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,5 (× 46 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране
- bridget (2011)
- Разпознаване и корекция
- Daniivanova (2011)
- Допълнителна корекция и форматиране
- Xesiona (2011)
Издание:
Брайън Галахър. Фън шуй откачалки
ИК „Фокус“ ООД, София, 2004
Редактор: Гергана Рачева
ISBN: 954–783–026–0
История
- — Добавяне
16
Изглежда, този път на Ронан не му пука, че греба с лъжичката от сладоледа с шоколадови парченца и го храня като бебе. Всъщност и на мен не ми пука какво ще си помислят хората на съседните маси в претъпканото заведение.
Чудесен признак.
Освен това, откакто се срещнахме в три часа, Ронан е съвършеният кавалер.
— Какво става с теб? — пита загрижено, поглежда ме в очите.
— С мен ли?
— Да, с теб.
— Нищо ми няма — навеждам глава.
— Сигурна ли си?
Кимвам.
— Откакто се върна, поведението ти е доста странно.
— Така ли? Дай един пример — отвръщам наперено, мисълта за поршето внезапно прорязва съзнанието ми като сирена на полицейска кола.
— Ами… все едно не си на себе си.
— Нима?
Той знае, че подозирам нещо. Безпокои се да не би мимолетното приключение с Никол да разруши брака ни.
— Всичко е наред, Ронан. Не обръщай внимание на заяжданията ми. Бях поуморена и изнервена…
Спомням си как яростно разкъсах „Изкуство и постмодернизъм“.
— Сигурна ли си? — отново пита той.
Иска да го успокоя. Да се увери, че съм му простила, за да се върнем към ежедневието на брака си и да загърбим случилото се. Хващам ръката му:
— Каквото и да се е случило… няма значение, Ронан. Наистина.
Той озадачено смръщва вежди:
— За какво намекваш?
— Няма значение — повтарям, милвам го по косата. — Да го забравим.
Ронан отпива от виното си, взира се в мен. Струва ми се смутен. Колко ли се срамува от себе си!
Загребва сладолед с лъжичката с дълга дръжка, поднася я към устата ми. В мен избликва фонтан от чувства. Сигурно ще ме помислите за извратена, но се усещам на седмото небе; да консумираш сладолед „Хаген Даз“, при това Ронан да ти го поднася — какво повече може да иска една жена?
— Между другото, Джули, по въпроса за чаршафите…
— Вече не ме интересуват.
— Мога да обясня какво…
— Спести си обясненията.
— Все пак ще ти кажа.
Допирам пръст до устните му:
— Шшшт. Ей сега се връщам.
Заключвам се в тоалетната и набирам номера на майка ми. Включва се телефонният секретар.
„Мамо, получи се много неловко. Знам, че ще ме убиеш, но… Помниш ли, че тази сутрин те помолих да се преместиш у нас? Съжалявам, обаче настъпи известна промяна в плана. Ронан е в отвратително настроение. Не заради теб, просто целият свят му е крив. Мисълта ми е, че моментът не е подходящ да ни гостуваш… Много съжалявам, честна дума. Съгласна ли си да го… отложим за известно време? По-късно отново ще се обадя да ти обясня.“
Връщам се на нашата маса, навеждам се, нежно целувам Ронан по устните. Толкова са меки и топли! Известно време не проговаряме. Подпирам с ръка брадичката си, наблюдавам го как изтребва сладоледа от купата. Промяната в него е очевидна. По-отстъпчив е, по-спокоен, по-нежен. Накратко, много по-симпатичен.
Човек, който ще бъде прекрасен баща.
Сигурна съм.
Ронан, аз и нашето бебе Джуди, моята прекрасна дъщеричка. Ето я — щапука из дневната. С Ронан седим на канапето. Малката изпълзява до мен. Вдигам я и я прегръщам. Баща й я взима, тя започва да се киска, щипе го по страните, ту гука, когато той търка носа си в нейния, ту бърка с пръстчета в ушите му.
Ето какво ни очаква в бъдеще. За Джуди Ронан ще бъде богът-слънце, лъхащ на афтършейв. (Което е тайната мечта на всеки мъж.) Ще бъде главният герой в нейния свят. (Аз ще се примиря с ролята на най-добра поддържаща актриса.) Ще окаже решаващо влияние на интелектуалното й развитие, като отначало й чете приказки, преди тя да си легне.
Разбира се, след като Джуди поотрасне, ще се наложи да напуснем сегашния апартамент с прекрасен изглед към океана, защото малките деца не бива да играят на високи тераси. Не и ако искаш да останат живи.
Ще си купим просторна къща, в която дъщеричката ни ще разполага с достатъчно пространство да развива творческия си потенциал — ще плете венчета от маргаритки, ще прави пясъчни замъци, ще играе на криеница. Никакви кукли, разбира се.
А когато с моята половинка остареем и станем немощни, Джуди хилядократно ще ни се отплати за грижите и обичта.
Ронан пък най-сетне ще научи отговора на най-голямата загадка на света — не е важно какво има в слабините ти, а в сърцето ти.
— Джули?
Връщам се към действителността.
— Пак се беше размечтала.
Усмихвам се:
— Какво ще кажеш за следното предложение, Ронан?