Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Pretend You Don’t See Her, 1997 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Мая Калоферова, 1997 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,9 (× 29 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, разпознаване и корекция
- Eddie Watson (2013)
- Корекция
- sonnni (2014)
Издание:
Мери Хигинс Кларк. Бягство
Американска. Първо издание
Превод: Мая Калоферова
Художник: Борис Драголов
Редактор: Красимира Маврова
ИК „Кронос“, София, 1997
ISBN 954-8516-28-4
История
- — Добавяне
- — Корекция
58
В единайсет и десет Лейси се обади в църквата „Света Елизабет“ в градчето Уейкоф, щата Ню Джързи. Този път вдигнаха телефона на второто позвъняване.
— Отец Едуардс — каза гласът отсреща.
— Добро утро, отче — заговори Лейси. — Обаждах се и по-рано и оставих съобщение за Кит Тейлър…
Прекъснаха я веднага.
— Тя е тук. Момент, моля.
От две седмици Лейси не беше разговаряла с Кит, а от пет не я беше виждала.
— Кит… — започна тя, но гърлото й се сви от вълнение.
— Лейси, страшно ни липсваш. Толкова се страхуваме за теб. Къде си?
Лейси събра сили и се разсмя не много убедително.
— По-добре да не знаете. Но мога да ви кажа, изчезвам оттук след пет минути. Кит, Джей при теб ли е?
— Да, разбира се.
— Дай ми го, моля.
Поздравът на Джей звучеше като заповед.
— Лейси, това не може да продължава вечно. Ще ти наема двайсет и четири часова охрана, но трябва да престанеш да се криеш и да ни позволиш да се погрижим за теб.
Друг път навярно щеше да си каже, че Джей звучи като стара даскалица, но този път ясно долови загрижеността в гласа му. По същия начин й беше говорил Том Линч на паркинга. Нима беше едва вчера? За миг Лейси се унесе в спомени. Струваше й се толкова отдавна.
— Джей, трябва да се махам оттук, а не мога да ти се обадя вкъщи. Сигурна съм, че телефонът ви се подслушва. Не мога повече да живея така. Няма да остана в програмата за защита на свидетели, а знам, че федералният прокурор иска да ме задържи като особено важен свидетел. Вече със сигурност знам, че ключът към цялата тази ужасна бъркотия е да се намери виновникът за смъртта на Хедър Ланди. Както майка й, аз съм убедена, че тя е била убита, а уликите, водещи към конкретния човек, се крият в дневника й. Слава богу, че направих едно копие и за мен, така че да мога да го проуча сама. Трябва на всяка цена да открия какво точно е разтревожило Хедър Ланди така силно през последните дни от живота й. Тайната е в тези страници. Трябва само да я разгадая. Смятам, че Изабел Уеъринг е разбрала какво е станало и затова е умряла.
— Лейси…
— Остави ме да довърша, Джей. В дневника се споменава едно име, което смятам, че е важно. Около седмица преди смъртта си Хедър е била на обяд с по-възрастен мъж, когото явно е познавала от малка. Надявам се, че той е бил свързан по някакъв начин с ресторанта на баща й и може да го познаваш или поне можеш да разпиташ за него.
— Как се казва?
— Името му е толкова зацапано, че не мога ясно да го разчета. Прилича на Макс или Мак Хъфнър.
В момента, когато каза името „Хъфнър“, църквата се огласи от мощен камбанен звън.
— Чуваш ли ме, Джей? Мак или Макс Хъфнър…
— Макс Хофман ли? — попита Джей. — Разбира се, навремето го познавах. Години наред работеше при Джими Ланди.
— Не казах Хофман… — прекъсна го Лейси. — Но, за бога, точно така…
Последните думи на Изабел… Прочети го… и ти… покажи го… Последен конвулсивен опит да си поеме дъх и умря.
Изабел е умряла, опитвайки се да ми каже името му, внезапно осъзна Лейси. Опитвала се е да отдели тези три страници от останалите. Искала е Джими да види точно тях.
После Лейси осъзна думите на Джей и неволно потрепери.
— Джей, защо каза, че си го познавал навремето?
— Лейси, Макс умря преди година — някакъв тип го блъснал с кола, без да спре дори. Станало е близо до дома му в Грейт Нек. Бях на погребението.
— Преди колко време точно? — настоя Лейси. — Това може да се окаже много важно.
— Чакай да помисля — замисли се Джей. — Беше точно в периода, когато кандидатствах за ресторанта „Червен покрив“ в Саутхамптън, значи преди година и два месеца. Беше първата седмица на декември.
— Първата седмица на декември — преди година и два месеца! Точно тогава е загинала и Хедър Ланди — възкликна Лейси. — Два инцидента в разстояние на два дни…
Гласът й затихна.
— Лейси, да не смяташ, че…
Домофонът в апартамента иззвъня — бърза поредица от къси позвънявания. Тим Пауърс й сигнализираше, че трябва да излезе.
— Джей, трябва да вървя. Стойте там. Ще ви се обадя. Само още един въпрос — Макс Хофман беше ли женен?
— В продължение на четиридесет и пет години.
— Джей, намери ми адреса му. Трябва да го намеря на всяка цена.
Лейси грабна сака и черното палто с качулка, което беше взела от гардероба на Изабел. Куцукайки, излезе от апартамента и отиде при асансьора. Лампичката му показваше, че в момента се намира на деветия етаж и се качва нагоре. Успя да се добере до аварийното стълбище точно навреме, за да не я видят.
Тим Пауърс я пресрещна на стълбището при фоайето. Напъха в ръката й свити на руло банкноти и мушна в джоба й мобифон.
— По този телефон ще им трябва повече време, за да проследят обажданията ти.
— Тим, не знам как да ти се отблагодаря.
Сърцето на Лейси биеше лудо. Клопката се затваряше. Усещаше го.
— Пред входа чака такси с отворена врата — каза Тим. — Сложи си качулката.
Той стисна ръката й.
— В един апартамент на шестия етаж имат гости. Много хора влизат и излизат. Може да не те забележат. Върви.
Шофьорът на таксито явно се ядосваше, че са го накарали да чака. Таксито се втурна напред и се вля в движението с такава скорост, че Лейси се залепи за облегалката.
— Накъде, госпожице?
— Грейт Нек, Лонг Айлънд — отвърна Лейси.