Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Pretend You Don’t See Her, 1997 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Мая Калоферова, 1997 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,9 (× 29 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, разпознаване и корекция
- Eddie Watson (2013)
- Корекция
- sonnni (2014)
Издание:
Мери Хигинс Кларк. Бягство
Американска. Първо издание
Превод: Мая Калоферова
Художник: Борис Драголов
Редактор: Красимира Маврова
ИК „Кронос“, София, 1997
ISBN 954-8516-28-4
История
- — Добавяне
- — Корекция
17
Мона Фаръл седеше сама на една маса в известния нов ресторант „При Алекс“. Беше единайсет часът, а салонът и барът бяха все още пълни с посетители, излезли от театрите. Пианистът свиреше „Свободна мелодия“ и Мона внезапно почувства силна празнота. Тази мелодия беше от любимите на Джак.
Думите изплуваха в главата й:
„Времето ще стори много…“
Мона се хващаше напоследък, че постоянно е на ръба на сълзите. О, Лейси, помисли тя, къде ли си сега?
— Е, изглежда вече мога да отделя малко време да поседна с една прелестна жена.
Мона се стресна и вдигна глава. Усмивката на Алекс Карбайн се размаза пред очите й.
— Плачеш ли, Мона? — загрижено рече той.
— Не. Нищо ми няма.
Той седна срещу нея.
— Напротив, има нещо. Нещо конкретно, или просто така?
Тя се насили да се усмихне.
— Тази сутрин гледах CNN. Показаха някакво леко земетресение в Лос Анджелис. Всъщност не беше чак толкова леко. Една млада жена не могла да удържи волана и колата й се обърнала. Беше слаба и имаше тъмна коса. Показаха я как лежи на носилката.
Гласът на Мона затрепери.
— За миг си помислих, че е Лейси. Може и да е там, нали знаеш. Може да е навсякъде.
— Но не е била Лейси — успокои я Алекс.
— Не, разбира се, но съм в такова състояние, че като чуя за пожар, наводнение или земетресение веднага започвам да се безпокоя, че Лейси е там и е загинала.
Тя се опита да се усмихне.
— Даже на Кит й омръзна да ме слуша. Онзи ден в планината Сноубърд паднала лавина и повлякла няколко скиори. За щастие, спасили всичките, но аз останах специално, за да чуя имената им. Лейси обича ските и като нищо би излязла да кара в някоя буря.
Тя се протегна за чашата с вино.
— Алекс, не бива да те затрупвам с всичко това.
Карбайн взе ръката й в своята.
— Напротив, Мона. Когато говориш с Лейси, може би ще й кажеш какво ти коства всичко това. Искам да кажа, ако имаше някаква представа къде се намира, щеше да ти е по-лесно да го понесеш.
— Не, не мога да направя такова нещо. Не бива да се издавам пред нея. На Лейси сигурно е още по-трудно. Аз имам късмет. При мен са Кит и семейството й. И ти също. А тя е сам-самичка.
— Попитай я — настоятелно повтори Алекс. — И после не казвай на никого.
Той я потупа по ръката.