Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- False Memory, 1999 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Юлия Чернева, 2001 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,9 (× 15 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, разпознаване и корекция
- meduza (2010)
Издание:
Дийн Кунц. Фалшива памет
ИК „Плеяда“, 2001
История
- — Добавяне
- — Добавяне на анотация (пратена от Yanko173)
15.
Китайската храна несъмнено беше вкусна, както Сюзан бе обещала, но макар да я похвали, Марти всъщност установи, че е безвкусна. А и бирата днес беше твърде горчива.
Нито храната, нито бирата бяха виновни. Безпокойството на Марти я лиши от способността да изпитва удоволствие от всичко.
Тя се хранеше с пръчици отначало мислеше, че при вида на вилицата на Сюзан отново ще изпадне в пристъп на паника. Но този път острите зъбци не я уплашиха. Марти не се страхуваше от самата вилица, а от онова, което може да направи, ако приборът беше в ръцете й. В пръстите на Сюзан вилицата изглеждаше безопасна.
Чувството, че в нея се крие тъмен потенциал за насилие беше тревожно и Марти се опита да прогони тази мисъл. Това беше най-необяснимият от всички страхове, защото дълбоко в душата и сърцето си тя знаеше, че не е способна да извърши кръвопролитие. И все пак, когато отварачката беше в ръцете й, Марти бе изгубила доверие в себе си…
Като се има предвид колко е нервна и колко усилено се опитва да не покаже това пред Сюзан, Марти би трябвало да загуби на карти. Но играта й вървеше, вероятно защото отвличаше вниманието й от мрачните мисли и тя непрекъснато печелеше.
— Днес ти си шампионът — каза Сюзан.
— Обула съм си чорапите, с които ми върви.
— Дългът ти намаля от шестстотин хиляди на петстотин и деветдесет хиляди.
— Страхотно. Сега може би Дъсти ще спи спокойно.
— Как е той?
— По-мил и от Валит.
— Имаш съпруг, който е по-мил от куче — въздъхна Сюзан. — А аз се омъжих за егоцентрична свиня.
— По-рано защитаваше Ерик.
— Той е свиня.
— И аз така мисля.
— Благодаря.
Навън вятърът свистеше по стъклата на прозорците и стенеше в стрехите.
— Защо промени мнението си за него? — попита Марти.
— Агорафобията може би се корени в проблемите между Ерик и мен. И до преди две години не исках да призная това.
— Така ли ти каза доктор Ариман?
— Той не ме насочва пряко към подобни идеи, а ми дава възможност… сама да стигна до тях.
— Не си споменавала, че между теб и Ерик има проблеми. Не и докато се оказа, че той не може да се справи с… това.
— Но предполагам, че сме ги имали.
— Предполагаш? — намръщи се Марти.
— Добре, не предполагам. Наистина имахме проблем.
— Какъв проблем?
— Жена.
Марти остана поразена. Тя и Сюзан бяха по-близки и от сестри. Макар че се уважаваха достатъчно, за да не споделят интимни подробности за сексуалния си живот, те не криеха големи тайни една от друга. Но въпреки това Марти за пръв път чуваше, че между Сюзан и Ерик е имало жена.
— Онзи нещастник ти е изневерявал?
— Подобно откритие изведнъж те кара да се чувстваш уязвима — каза Сюзан, но без да влага емоции, а сякаш цитираше учебник по психология. — И точно това представлява агорафобията — завладяващо и обездвижващо чувство на уязвимост.
— Дори не си намеквала за такова нещо.
Сюзан сви рамене.
— Може би съм се срамувала.
— Срамувала си се? Но от какво?
— Ами, не знам… — Сюзан изглеждаше озадачена. — Да, защо да се срамувам?
Странно, на Марти й се стори, че Сюзан за пръв път разсъждава по този въпрос.
— Ами, предполагам, че защото… не бях достатъчно добра за него. Имам предвид в леглото.
Марти отвори широко уста от изумление.
— Ти си толкова красива, Сюзан. И излъчваш сексуално привличане…
— Може би не съм го подкрепяла достатъчно в емоционално отношение.
Марти блъсна картите, без да запише резултата.
— Не мога да повярвам на ушите си.
— Съвсем не съм съвършена, Марти. — В гласа й прозвуча нотка на тъга. Сюзан наведе глава, сякаш се почувства неудобно. — Сигурно съм го разочаровала по някакъв начин.
Разкаянието й беше абсолютно неуместно и думите й ядосаха Марти.
— Ти му даде всичко — тялото, душата, сърцето и живота си. При това страстно, пламенно и безкористно, в характерния си стил. После той ти е изневерил, а ти обвиняваш себе си?
Сюзан се намръщи, започна да върти в ръцете си празната бирена бутилка и се втренчи в нея, сякаш беше талисман, който можеше по чудо да я осени с прозрение.
— Може би ти посочи причината, Марти. Може би характерният ми стил го е… задушавал.
— Да го е задушавал? Я стига.
— Не. Може би…
— Престани с това „може би“. Защо съчиняваш поредица от извинения за онази свиня? Какво беше неговото извинение?
Сюзан въртеше все по-бавно бирената бутилка. Накрая спря и озадачено се намръщи.
— Какво беше неговото извинение? — настоя Марти.
Сюзан отмести настрана бутилката, скръсти ръце на масата и се загледа в пръстите си.
— Неговото извинение ли? Ами… не знам.
— Няма да стигнем доникъде — отчаяно заяви Марти. — Как така не знаеш? Миличка, ти си го хванала, че ти изневерява, а не искаш да знаеш защо?
Сюзан се размърда неспокойно на стола.
— Не разговаряхме много за това.
— Сериозно ли говориш? Не мога да те позная. Ти не си стеснителна.
Сюзан говореше по-бавно от обикновено, сякаш току-що се бе събудила и още не се бе разсънила.
— Е, разговаряхме малко и може би това е причината за агорафобията ми, но не обсъждахме мръсните детайли.
Разговорът стана толкова странен, че Марти усети скрита и опасна истина в него, убягващо прозрение, което изведнъж щеше да обясни проблемите на обърканата Сюзан, ако само можеше да ги разбере.
Твърденията на Сюзан бяха скандални и неясни. Обезпокоително мъгляви.
— Как се казва онази жена? — попита Марти.
— Не знам.
— Мили Боже. Ерик не ти ли каза?
Най-после Сюзан вдигна глава. Погледът й беше разфокусиран, сякаш не гледаше Марти, а се бе вторачила в някакво друго място и време.
— Ерик?
Сюзан произнесе името толкова учудено, че Марти се обърна да види дали Ерик не е влязъл безшумно в стаята. Той не беше там.
— Да, Сюзан. Спомняш ли си Ерик? Съпругът ти. Развратникът. Свинята.
— Не го научих от Ерик — прошепна Сюзан. Лицето й беше странно безизразно и безжизнено като на кукла.
— Тогава кой ти каза?
Сюзан не отговори.
Вятърът утихна, но студеният му шепот и свистене въздействаха върху нервите по-силно, отколкото пронизителният му вой.
— Сюзан? Кой ти каза, че Ерик спи с друга жена?
Безупречната кожа на Сюзан бе загубила кремавия си оттенък и бе станала бледа и прозрачна. На челото й се появи капка пот.
Марти се пресегна през масата и размаха ръка пред очите й.
Сюзан явно не я видя. Тя гледаше през ръката.
— Кой? — настоя Марти.
Изведнъж челото на Сюзан се осея с капки пот. Тя стисна ръце толкова силно, че кожата на кокалчетата й побеля. Ноктите на дясната й ръка се впиха в плътта на лявата.
По гърба на Марти полазиха ледени тръпки.
— Кой ти каза, че Ерик спи с друга жена?
Сюзан се опита да каже нещо, но не можа да пророни нито дума. Устните й се разтрепериха, сякаш щеше да се разплаче.
Изведнъж Марти осезаемо почувства нечие присъствие, макар да знаеше, че двете са сами в стаята.
Тя вдигна ръка пред лицето на Сюзан и щракна с пръсти.
Сюзан трепна и мигна. Тя погледна картите и се усмихна.
— Скъса ме от бой. Искаш ли още една бира?
Държанието й мигновено се промени.
— Не отговори на въпроса ми — каза Марти.
— Какъв въпрос?
— Кой ти каза, че Ерик спи с друга жена?
— О, Марти, тази тема е толкова скучна.
— За мен не е скучна. Ти…
— Няма да говоря за това — заяви Сюзан, но не беше нито ядосана, нито смутена, а това бе странно. Тя махна с ръка, сякаш прогонваше досадна муха. — Съжалявам, че го споменах.
— Господи, Сюзан, не можеш да кажеш нещо толкова важно и после да…
— В добро настроение съм. Не искам да го развалям. Хайде да клюкарстваме. — Сюзан енергично скочи от стола, тръгна към кухнята и попита:
— Какво реши за бирата?
Денят беше един от онези, в които да се напиеш изглежда съблазнително, но Марти отказа втора бира.
Сюзан започна да пее старата класическа мелодия „Ново отношение“ на Пати Лабел. Гласът й беше хубав и тя пееше жизнерадостно и убедено, особено там, където текстът гласеше: „Владея положението. Нямам грижи.“
Дори да не знаеше нищо за Сюзан Джагър, Марти бе сигурна, че би доловила нотката на неискреност в привидно веселото й настроение. Само преди минута Сюзан беше в унес, не беше в състояние да говори, лицето й беше бледо като на мъртвец, челото — осеяно с капки пот, очите — втренчени в някакво далечно време и място, — а ръцете — вкопчени една в друга. Рязката промяна от кататония във въодушевление беше най-малкото странна.
— „Чувствам се добре от главата до петите“ — изпя Сюзан.
„Може би в петите, но не и в главата“ — помисли Марти.