Метаданни
Данни
- Включено в книгата
-
Опасните личности
Профайлър от ФБР учи как да разпознавате и да се защитавате от зловредни личности - Оригинално заглавие
- Dangerous Personalities (An FBI Profiler Shows You How to Identify and Protect Yourself from Harmful People), 2014 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Детелина Иванова, 2016 (Пълни авторски права)
- Форма
- Документалистика
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,2 (× 5 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
Издание:
Автор: Джо Наваро; Тони Сиара Пойнтър
Заглавие: Опасните личности
Преводач: Детелина Иванова
Година на превод: 2016
Език, от който е преведено: английски
Издание: първо
Издател: Изток-Запад
Град на издателя: София
Година на издаване: 2016
Тип: документалистика
Националност: американска
Печатница: Изток-Запад
Излязла от печат: март 2016
Редактор: Хриска Берова
Коректор: Габриела Манова
ISBN: 978-619-152-819-6
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/667
История
- — Добавяне
Взаимоотношения с емоционално нестабилната личност
Подобно на нарцисистите, емоционално нестабилните личности бързо скъсяват дистанцията при любовни срещи, но докато нарцисистите го правят с цел да доминират, те го правят, за да постигнат стабилност и заради емоционалното опиянение да се чувстват обожавани. Те искат това усещане да продължи вечно и може упорито да се опитват да изискват от другия да им се посвети, но дори и да получат това, което желаят, у тях продължава да присъства някаква празнота, която, изглежда, никой и нищо не може да запълни.
Те може да прекалят в отчаяните си опити да се обвържат, флиртувайки настоятелно или правейки неправдоподобни или скандални изявления. Един мъж, с когото разговарях, ми разказа как едва няколко минути след като се запознал с дама, която впоследствие се оказала емоционално нестабилна личност, тя изтърсила ни в клин, ни в ръкав: „Нямаш представа колко много означаваш за мен!“. Допълни и още: „Тя всъщност се лепна за мен, държеше ръката ми твърде дълго, навеждаше се твърде близо, караше ме да се чувствам неудобно пред околните, обясняваше ми колко съм «специален» в нейните очи и как щяла «да ме сънува вечерта»“. Това била бизнес среща и не е нужно да казваме, че той останал като втрещен.
Като се има предвид колко нуждаещи се са тези хора, не е изненадващо до каква степен тези декларации звучат като думи на влюбен седмокласник. Най-изненадващото е колко често хората се хващат на въдицата — а тези личности знаят и използват това. Тъжното е, че никой не разбира, че обектът на тази прекомерна привързаност с времето ще започне да се задушава и отчаяно ще започне да се бори да се освободи от прилепчивата личност.
В началото може да има горещ секс и идеализиране, но след неизбежното падане отвисоко нещата девалвират до раздразнение и безмерна язвителност. Но само се опитайте да си тръгнете и нестабилната личност ще обезумее и ще се бори да ви задържи, даже междувременно да ви напада и обижда. Фактът, че сте на работа, няма да спре тази личност да нахълта в офиса ви и да направи сцена; нито пък да ви звъни десетки пъти на час, нито да надраска вратата на колата ви на служебния паркинг; нито да се обади на шефката ви и да ви нарече „пачавра“ или „прасе“. Всеки, който е преживял това, ще ви каже, че усещането е нереално: тази личност крещи, вика и ви нарича как ли не — но не желае да ви пусне да си тръгнете.
Дори и да успеете да сложите край на връзката, нестабилните личности въпреки това искат от вас да останете лоялни към тях. Може да ви дебнат, да ви четат пощата, да ви заплашват, да ви пребият, да нахлуят в дома ви, да ви преровят нещата или да вдигнат скандал на настоящия ви партньор. Никол Браун Симпсън години наред докладвала за такива преживявания на полицията, но не било направено почти нищо, докато тя не била убита.[1] Според Никол, О Джей Симпсън просто не можел да я пусне; дори и след развода идвал при нея, заплашвал я и я пребивал. Полицейските снимки, показващи травмите по лицето й, са свидетелство за жестокостта на този опасен емоционално нестабилен човек.[2]
Те могат да ви тормозят чрез родителите ви, приятелите ви или социалните медии. Ако някога са ви правили голи снимки или някак си са се сдобили с такива, или пък със снимки, който ви компрометират по някакъв начин, те ще бъдат използвани срещу вас. Ще направят всичко, което можете и дори което не можете да си представите. Една жена сподели с мен, че новият й приятел намирал бележки по стъклата на колата им от бившия й приятел, на които пишело каква „курва“ и „пачавра“ била тя.
Жени, обвързани с такива мъже, може и да си мислят, че „той ще се оправи“ или че „този път ще е за последно“, или пък „аз ще го променя“.[3] Това е невъзможно и тези индивиди няма да се променят. Една полицайка, която познавам, ми каза, че й отнело 3 години да се раздели с такъв човек, който от време на време я пребивал. Дори и тази обучена професионалистка, работеща в силите на реда, се оказала в емоционален капан, срамувала се да потърси помощ и позволила с нея да разполага човек, когото смятала, че ще промени. Не успяла. Това може да се случи на всеки, и, отново повтарям, нещата никога не се оправят, ако нестабилната личност не положи героични усилия да се промени — а това рядко се случва.
Ако имате деца и се срещате с такава личност, може да излагате на риск или на физическа опасност не само себе си, а и децата си. Говоря от опита си в силите на реда и ви казвам, че самата природа на емоционално нестабилните личности поставя децата, особено ако не са техни, в голяма опасност от психически или физически травми.
По-рано споменах за жена, чиято майка я биела с готварска шпатула. След побоите майка й казвала неща от рода на: „Виждаш ли какво ме накара да направя? Сега ела тук и ме прегърни“. Това за съжаление не е първият случай, в който съм чувал за такъв вид патология. В отговор на книгите и статиите ми пораснали деца от цял свят са ми писали, за да ми разкажат как майките им използвали някой кухненски прибор, метла или стар колан, с които ги биели за най-малките провинения и после очаквали от детето да успокои насилницата си. Не е нужно да сте психолог, за да разберете колко е травмиращо това.
Ако децата изразят чувствата си, че са наранени или разтревожени, родителят може да отхвърли това с думите: „О, я стига, не беше чак толкова зле“ или „Стегни се, ще го преживееш“. Ако децата помолят за прегръдка или внимание, този обсебен от собствената си личност родител може да каже: „Не, докато не престанеш да бъдеш такъв/ такава“ или „Не виждаш ли, че съм зает/а?“. Този отговор оставя огромна празнина у децата, която те, изглежда, никога не преодоляват. По този начин емоционалната нестабилност на такъв родител се предава и на следващите поколения.
Децата на тези личности израстват психически увредени. Житейските уроци, които научават, ме натъжават много само докато пиша за тях: потискай емоциите си, пренебрегвай нуждите си, очаквай да бъдеш нараняван, никога не казвай „не“, не размътвай водата, ти нямаш значение, но най-вече си длъжен да успокояваш мен. Те се научават да бъдат потайни, да крият чувствата си или пък се държат зле, за да предизвикат някаква реакция, или се научават да лъжат, експериментират с наркотици или безразсъдно се впускат в търсене някой да им обърне внимание. Може да станат насилници, следвайки принципа „удари пръв, преди да те ударят“, който са усвоили така добре от нестабилния си родител. И винаги са нащрек като стражи — научени са от ранна възраст да бъдат едновременно боязливи и свръхбдителни, тъй като никога не знаят в какво настроение ще е родителят им или как ще реагира. Това е много лош начин да пораснеш.
Представете си какво е усещането да откриеш, че децата в други семейства са обичани, докато теб просто те търпят или те тормозят. И не е изненадващо, когато порасналите деца на емоционално нестабилни личности ми пишат, че се разкъсват между желанието си родителят им да е мъртъв и ужаса, че това може да се случи, тъй като ще им се наложи да вземат решение дали да отидат на погребението му и да се преструват, че ги е грижа, без всъщност да е така. Както наскоро ми каза една жена: „Всичко, което исках, е да бъда обичана. Толкова ли е трудно? Нямате представа какво е да не сте обичан от майка си. Ще си отдъхна, когато тя умре“.
Ако другият родител на децата ви е такъв, носите отговорността да се опитате да им осигурите безопасност и облекчение. За съжаление според моя опит повечето родители не успяват да се задействат, защото не искат да посрещнат вулканичната реакция на емоционално нестабилния родител. Това е ужасна услуга за едно невинно безпомощно дете. Ако не ви е възможно да сложите край на връзката и да получите попечителство над детето, направете всичко по силите си, за да установите граници, за да защитите детето и да му предложите възможност да си поеме въздух (например да му дадете шанс да прави нещата, които обича — училищни дейности, хобита, извънучилищни спортове, четене, музика, рисуване и т.н.), за да го държите далеч от отровния родител. Но трябва да бъда честен с вас, може би по-честен, отколкото би бил един психолог. Дългосрочните перспективи са мрачни. Защитете детето си и се спасявайте, моля ви — заради него и заради себе си.
Сблъсъкът с емоционално нестабилната личност
Често тези личности притежават външен чар, който им позволява да функционират в обществото, но невинаги. Употребяват се доста евфемизми, за да бъдат описани: „Съседът ми е много раздразнителен“, „Колегата на съседното бюро е побъркан“, „Нейно височество има пристъп“, „Той е склонен да избухва“, „Драмата тук ми идва в повече“. Смятам, че никога не трябва да омаловажаваме нещата, които могат да ни наранят. С поведението си тези хора показват, че са емоционално нестабилни и отровни. С начина, по който се държат, те карат другите да реагират негативно и създават ненужни междуличностни конфликти.
Издайнически признак е това, че хората в дадена фирма биха направили почти всичко, за да ограничат комуникацията си с някоя емоционално нестабилна личност. Скоро започват да се носят слухове. Хората казват неща като: „Той участва ли в екипа/ проекта/ комисията/ събитието? Ако участва, тогава без мен“. Избягват да телефонират, да разговарят, да общуват, да работят или дори да седят до тази отровна личност и я изключват от срещите, събитията и потока на информацията.
Във филма „Дяволът носи Прада“ един член на екипа описва Миранда Пристли — ужасяващата главна редакторка на водещо модно списание, изиграна със смразяваща прецизност от Мерил Стрийп — по следния начин: „Миранда Пристли е невъзможна. Винаги е била такава и винаги ще бъде. Твоята работа не е да бъде доволна от теб. Твоята работа е да оцелееш“.[4] Това е идеалното описание на живота с нестабилен шеф, треньор, мениджър или лидер. Работите до припадък, но не ви оценяват. Никой не иска да съобщи лоша новина на тази личност или да й каже, че нещо не може да бъде направено.
Понякога тези личности са достатъчно способни, за да се справят с работата си, и за външен човек нещата биха изглеждали наред — например за висшето ръководство, за командващия офицер или за гласоподавателите. Но поговорете с тези, които работят за такива хора или заедно с тях, и ще чуете как буквално са сдъвкали някого, как са говорили жестоки неща или са всявали умишлен раздор в екипа. Може и да си вършат работата, но на каква цена? Загубите заради текучество, отсъствия, заболявания, застраховки и съдебни дела са значителни.
Ако четете вестници или биографии, ще откриете данни за много хора, притежаващи характеристиките на емоционално нестабилната личност. Би било лесно да съдим прибързано за тях въз основа на медийните писания за поведението им, но е добре да се въздържаме от това. Първо, не знаем цялата история относно поведението, нито пък някакви оправдаващи обстоятелства във връзка със ситуацията. Например Ейми Уайнхаус, певица и композитор, която за съжаление почина от алкохолно отравяне през 2011 г., изглежда, е притежавала много от характеристиките на емоционално нестабилната личност. Може да е била такава, може и да не е била — на повечето от нас не са ни известни всички подробности. Може да прочетем или да видим доказателства, които ни дават храна за размисъл или ни поставят нащрек, но като цяло се нуждаем от по-подробна информация, за да разберем дали някой е емоционално нестабилна или опасна личност.
Второ, принципната методология, която обсъждаме в тази книга, се основава на директни наблюдения, не на това, което сме прочели в заглавията. Така че дори и видяното в новините да ни даде храна за размисъл, трябва да внимаваме с оценките си. Личните проблеми, били те в политиката, в шоубизнеса или зад съседната врата, определено привличат вниманието ни, но никога не можем да знаем със сигурност дали става дума за емоционално нестабилна личност, докато не се сблъскаме с този човек лице в лице.
Както е с повечето от опасните личности в тази книга, обществото рядко забелязва емоционално нестабилната личност, освен ако не направи нещо скандално, необичайно или престъпно. През повечето време емоционално нестабилните личности нанасят вреда лично, лице в лице, при затворени врати. Дори и тези врати да се намират на „Пенсилвания авеню“ 1600 — адрес, известен като Белия дом. Повечето хора нямат представа, че Мери Тод Линкълн, съпруга на президента Ейбрахам Линкълн, е внасяла сериозен хаос в семейните отношения, в изпълнителната власт и в Белия дом заради забележителната си емоционална нестабилност.[5]
Разбира се, има и личности, които медиите редовно следят, защото са в шоубизнеса, но през повечето време се налага да понасяме емоционално нестабилните личности насаме. Думите, които най-често чувам от хората, които си имат работа с тях, са: „Страдах в самота“.
Въпреки това, когато видя, чуя или се срещна с човек, който често нарушава социалните правила, избухва лесно или е „темпераментен“, който кара мен или други хора да се чувстват унижени или нещастни или пък желае да спори и да вдига скандали, радарът ми за безопасност ми дава сигнал и започвам да търся и други признаци дали е емоционално нестабилна личност, за да мога да предприема стъпки да защитя себе си и любимите си хора. Така би трябвало да постъпвате и вие.