Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Misery, 1987 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- , 1992 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
- Оценка
- 5,6 (× 150 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, разпознаване и корекция
- maskara (2008)
Издание:
Стивън Кинг. Мизъри
Издателска къща „Ведрина“, София, 1992
ISBN 954–404–020-Х
Превод от английски: Весела Прошкова, Весела Еленкова, 1992
Художник: Петър Добрев, 1992
Технически редактор: Георги Кожухаров, 1992
Коректор: Емилия Александрова, 1992
История
- — Добавяне
- — Добавяне на анотация (пратена от meduza)
Статия
По-долу е показана статията за Мизъри (роман) от свободната енциклопедия Уикипедия, която може да се допълва и подобрява от своите читатели. Текстовото й съдържание се разпространява при условията на лиценза „Криейтив Комънс Признание — Споделяне на споделеното 3.0“.
- Вижте пояснителната страница за други значения на Мизъри.
Мизъри | |
Misery | |
![]() | |
Автор | Стивън Кинг |
---|---|
Първо издание | 1987 г. САЩ |
Оригинален език | английски |
Жанр | хорър |
Вид | роман |
ISBN | ISBN 0-670-81364-8 |
Мизъри в Общомедия |
Мизъри (на английски: Misery) е роман от Стивън Кинг, публикуван през 1987. Книгата, за която Кинг твърди, че почти е написал на ръка, е една от малкото му романи, чието действие се развива в Колорадо. Първоначално Стивън Кинг има идея Мизъри да е следващият роман на Ричард Бакман (псевдоним на Стивън Кинг) след Проклятието, но след като се разкрива, че Ричард Бакман е негов псевдоним, той се отказва от идеята.
Действието в романа се развива около Пол Шелдън, автор на любовни романи-бестселъри, който, след автомобилна катастрофа, е спасен от жена на име Ани Уилкс, медицинска сестра, която твърди, че е най-голямата му почитателка. Тя отвежда Пол в дома си и започва да се грижи за него. Малко след това последният роман на Пол, Детето на Мизъри излиза от печат. Като разбира, че любимата ѝ героиня умира, Ани държи Пол като затворник, докато не напише нова книга, в която да върне живота на Мизъри.
Адаптации
- Уилям Голдман адаптира романа във филмов сценарий за американски филм от 1990 със същото име, режисиран от Роб Райнър. В ролите на Пол и Ани участват артистите Джеймс Каан и Кати Бейтс. Кати Бейтс получава Оскар за най-добра актриса за ролята си във филма (вижте Мизъри (филм))
- Романът е адаптиран и в театрална пиеса, която не се радва на особен успех.
Външни препратки
18
След час Ани се върна и той взе кибрита.
Мъчителката му постави титулната страница върху скарата. Пол безуспешно се опита да запали клечката, но все не можеше да улучи драскалото или кутийката се изплъзваше от ръцете му. Накрая Ани взе кибрита и постави клечката в ръката му; той подпали листа, пусна клечката в скарата и се загледа като омагьосан в пламъците, които отначало облизаха, сехне изгълтаха хартията. Ани държеше вилица с дълга дръжка, когато обгорената хартия се набръчка, тя я натика между решетките на скарата.
— Така никога няма да свършим. Не съм в състояние да…
— Лъжеш се, ще свършим много бързо — отвърна Ани. — Но ти ще изгориш отделни страници — за доказателство, че си прозрял истината.
Тя постави върху скарата първата страница на „Бързи коли“. Пол си припомни началните думи, които бе написал преди година в дома си в Ню Йорк: „Нямам си кола — каза Тони Бонасаро на момичето, което слизаше по стълбата към него. — Загрявам бавно, но за сметка на това, карам бързо.“ О, те му напомниха за този щастлив ден, подобно на стара, до болка позната мелодия, чута по радиото. Спомни си как бродеше от стая в стая, идеята за книгата се зараждаше; нещо повече — беше готов да започне. Спомни си как в ранните часове на същия ден бе намерил сутиена на Джоан, мушнат под възглавниците на дивана. Джоан си бе отишла преди цели три месеца, което показваше колко си гледат работата чистачките. Спомни си как до ушите му долиташе отдалеч шумът от уличното движение и монотонното биене на камбана, която приканваше вярващите на литургия.
Спомни си, че седна пред пишещата машина.
Както обикновено изпита облекчение, че започва работата си. Струваше му се, че пропада в дупка, изпълнена с ярка светлина.
Както обикновено се терзаеше от мрачното предчувствие, че няма да пише така добре, както му се иска.
Както обикновено изпита ужас при мисълта, че не ще успее да завърши книгата си или вдъхновението му ще се изпари.
Както обикновено бе обзет от приятното, но изнервящо чувство, което предшества всяко пътуване.
Втренчи се в Ани Уилкс и произнесе тихо, но отчетливо:
— Ани, моля те не ме принуждавай да го правя.
Тя неумолимо протегна кибрита и каза:
— Постъпи както желаеш.
И тъй Пол изгори книгата си.