Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Die Therapie, 2006 (Пълни авторски права)
- Превод от немски
- Ваня Пенева, 2008 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
- Оценка
- 4,4 (× 5 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
Издание:
Автор: Себастиан Фитцек
Заглавие: Терапията
Преводач: Ваня Пенева
Година на превод: 2008
Език, от който е преведено: немски
Издание: първо
Издател: ИК "Унискорп
Град на издателя: София
Година на издаване: 2008
Тип: роман (не е указано)
Националност: германска
Печатница: „Унискорп“ ООД
Редактор: Велислава Вълканова
Художник: Максим Ячев
Коректор: Донка Дончева
ISBN: 978-954-330-155-3
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/20159
История
- — Добавяне
Петдесет и втора глава
Настанихме се в малка къща на плажа, на около десет минути път пеша от селото и яхтеното пристанище. Йози ми каза, че някога често идвала тук с родителите си. Тук прекарвали отпуските си, докато в събота и неделя предпочитали да ходят в Сакро.
Тъкмо когато се готвех да запаля огън в камината и да сложа вода за чай, Йози улови ръката ми.
— Смятам, че е време да ти дам последния знак, Ана — каза тя и двете отидохме до прозореца на дневната, от който се разкриваше великолепна гледка към брега и морето. — Злото ни преследваше през цялото време — обясни Йози. — Не успяхме да му избягаме. Нито в Берлин, нито в Хамбург, нито дори в Силт. То пристигна с нас на острова.
Отначало не разбрах какво иска да каже. После обаче видях дребна фигура да тича по брега на около петстотин метра от нас. Тя се приближаваше бързо и скоро се уверих, че предположението ми е било правилно.
Злото наистина беше живяло заедно с момичето в Шваненвердер и ни бе последвало чак до острова. Сграбчих Йози и хукнах към предната врата. Нямах никакъв план, но знаех, че ако не скрия малкото момиче, ще се случи нещо страшно. Изскочих навън и се затичах към бараката с генератора, която се намираше само на няколко метра от верандата.
Влязохме вътре и веднага усетих студена миризма на гнило. Неволно я сравних с вонята на застоял тютюн в телефонна кабина. Но все пак беше по-добре, отколкото навън. Затръшнах вратата — точно навреме.
В този момент Изабел беше само на сто метра от къщата.
— Жена ми? — Виктор не посмя да погледне Ана в очите.
— Да.
— Какво е направила?
— Продължавайте да четете. Само така ще разберете връзката.
Моторът на волвото вече бучеше дори по-силно от кръвта в ушите на Виктор. Той не знаеше дали адреналинът във вените му се дължи на готовността на похитителката да прибегне до насилие, или на безумната скорост, с която колата се носеше по подгизналия черен път. Вероятно и на двете. Виктор се учудваше на себе си: не можеше да повярва, че в ситуация на живот и смърт е способен да мисли ясно и дори да чете. За щастие не ми прилошава, когато чета по време на път, помисли си той, но побърза да прогони тази банална мисъл.
И продължи нататък.