Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Verkaufe Schloss — verschenke Herz, 2011 (Пълни авторски права)
- Превод от немски
- Горан Райновски, 2013 (Пълни авторски права)
- Форма
- Новела
- Жанр
-
- Няма
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 3 (× 7 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
Издание:
Заглавие: Аристократичен роман
Преводач: Горан Райновски
Година на превод: 2013
Език, от който е преведено: английски
Издател: ИК „Труд“
Град на издателя: София
Година на издаване: 2013
Печатница: „Бет Принт“ АД
Редактор: Мирослав Бенковски
Технически редактор: Стефка Иванова
Художник: Станислав Иванов
Коректор: Валя Калчева
ISBN: 987-954-398-322-3
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/1359
История
- — Добавяне
Когато двете дами излязоха на улицата, Кара се хвърли на врата на сестра си и я прегърна.
— Истински замък! — извика тя. — Мими, наследили сме замък!
— Така е — спокойно отвърна сестра й. — Замък, който всеки момент може да се срути.
— О, стига де! Все пак е истински замък! Мими, това е фантастично! — извика Кара, която не беше на себе си от радост и вълнение. — Нека да отидем да го видим, Мими. Не е много далеч оттук, с колата ще стигнем бързо.
— Ами всъщност не е чак толкова близо — отвърна Мими. — Чу какво каза доктор Шмулер, дотам са два часа път с кола, а с моята бричка със сигурност ще са и повече.
— Моля те, Мими, моля те, моля те — погледна я с големите си сини очи Кара.
Сестра й обаче поклати глава.
— Трябва да се връщаме в Хамбург, Кара. Вече е късно, а аз успях да си взема само един ден отпуск — напомни й Мими.
Тя работеше като графичен дизайнер в голяма рекламна агенция и беше претоварена със задачи. Сестра й Кара работеше като фотограф на свободна практика. Тя не беше заета колкото Мими, защото се беше специализирала в сватбени снимки и обикновено работеше само няколко дни в седмицата. Кара беше много добра в областта си и си беше създала забележителна репутация в кръговете на висшето общество в Хамбург.
— А ти утре нямаше ли фотосесия? Не трябва ли да се подготвиш за нея? — изгледа укорително сестра си Мими.
Радостта на Кара от наследството според нея беше твърде прибързана и дори детинска. Мими знаеше, че да си собственик на замък не е толкова просто, колкото Кара си представяше. Мими беше наясно, че за да стопанисваш такъв имот, са необходими много средства за поддръжка и заплати на персонала. Средства, които двете с Кара нямаха. Освен това този замък беше и в много лошо състояние… може би щеше да се наложи да се откажат от наследството. Мими обаче знаеше, че щеше да е много трудно да убеди Кара да го направят.
— Не, вече съм се подготвила — отвърна Кара. — Семейство Ван Холен искат снимките на сватбата им да са на брега на Елба. Подготовката беше бърза и лесна и нямам какво повече да правя.
Мими въздъхна.
— Добре — каза тя, — ще отидем до замъка, само че не днес. Утре ще помоля да ми дадат отпуск, за да можем да го разгледаме на спокойствие и да решим как да действаме.
— Какво да решаваме? — засмя се Кара. — Разбира се, че ще живеем там. В замъка ще има много място, дори повече, отколкото ни е необходимо. Можем да си направим ателиета. Истински замък, боже мой, това е идеална сцена за сватбени снимки. А ти можеш да започнеш да работиш за себе си, нали винаги си искала това…
Мими се усмихна скептично.
— Това ще струва цяло състояние, Кара. Не разполагаме с такива средства.
Кара прегърна сестра си още веднъж.
— Не бъди черногледа, Мими. Всичко ще е наред, повярвай ми.
— Ти си непоправима мечтателка, Кара — замислено каза Мими.
Сестра й се засмя.
— Ти пък си прекалено голяма песимистка.
— По-скоро съм реалистка — отвърна Мими и тръгна към малката си стара кола, която беше паркирана от другата страна на улицата. — Поне една от нас трябва да гледа реално на нещата.
Кара седна в колата и се засмя.
— Песимистка такава!