Метаданни
Данни
- Серия
- Звънтящите кедри на Русия (10)
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Анаста, 2010 (Пълни авторски права)
- Превод от руски
- Мариян Петров, 2011 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
-
- Няма
- Характеристика
- Оценка
- 3,5 (× 4 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
Издание:
Автор: Владимир Мегре
Заглавие: Анаста
Преводач: Мариян Петров
Година на превод: 2011
Език, от който е преведено: руски
Издание: първо
Издател: Аливго
Град на издателя: София
Година на издаване: 2011
Националност: руска
ISBN: 978-954-8454-89-6
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/4883
История
- — Добавяне
Трите думи от вселенския закон
— А онези три думи от Вселенския закон, Анастасия, които споменал Тъмнокосия, които като цяло определят предназначението на отделния човек и на човечеството, известни ли са ти?
— Да, Владимире, аз знам тези три думи, които определят стоящата пред човечеството всеобща задача.
— Можеш ли да ги кажеш сега заради мен?
— Мога.
— Кажи ги.
Анастасия стана и изговаряйки старателно всяка буква, произнесе:
— УСЪВЪРШЕНСТВАЙ ЖИЗНЕНАТА СРЕДА.
— И това е всичко? — произнесох разочаровано аз.
— Да, това е всичко.
— Честно казано, си мислех, че са някакви необикновени магични думи.
— Те са необикновени магични думи от Вселенския закон. Това са главните думи на всички Божи промисли. С тяхната помощ може да се определя степента на необходимост за Вселената както на отделния човек, така и на човечеството като цяло. С тяхна помощ може да се определя ползата или безполезността на земните закони, измислени от хората.
Усъвършенстването на жизнената среда означава да се самоусъвършенстваш.
Всичко съществуващо във Вселената и на Земята е единна жизнена среда с неразривна връзка помежду си и с човека в центъра.
Усъвършенстването на жизнената среда означава да се раждат и възпитават деца, по-съвършени от родителите си. Всяко поколение трябва да е по-съвършено от предходното. Затова предишното поколение трябва да предостави на следващото го по-съвършена жизнена среда.
Усъвършенствайки жизнената среда, човекът усъвършенства собствената си мисъл. Съвършената жизнена среда обостря и облагородява мисълта на човек.
Усъвършенствайки жизнената среда, човек се докосва до безсмъртието.
Усъвършенствайки жизнената среда, човек превръща Земята в най-съвършената планета във Вселената.
Земното съвършенство позволява и помага на човек да усъвършенства другите планети във Вселената.
Съвършенството на Вселената позволява и помага на човека да твори нови светове.
„А краят на Вселената къде е? Какво ще правя аз, когато пристигна там? Когато със себе си запълня всичко и сътворя помисленото?“ — пита човекът от първоизточниците Бог. И Бог отговаря на Своя син: „Мой сине, Вселената сама по себе си е мисъл, от мисълта поражда се мечта, в материята видима отчасти. На всичкото когато доближиш до края, ново начало ще открие мисълта ти и продължението му. От нищото възниква ново и прекрасно твое раждане, на мечтата твоя, на Душата и стремежите ти в отражение. Мой сине, ти безкраен си и вечен и твоите мечти творящи в тебе са.“
Анастасия замълча. Поразен от необичайната й интонация и смисъла на произнесените думи, аз продължавах да я гледам. И изведнъж осъзнах съвсем ясно, че тя не е просто отшелница, живееща в сибирската тайга. Не е просто необичайно красива жена.
Анастасия е човек с много измерения, измерения, в които тържествува човешкият Разум. Тя усеща, вижда това измерение на Разума. Тя е достойна за него. За измерението, в което съвършеният и щастлив човек творец прави планетата Земя най-прекрасната във Вселената. И възхитени от земните му творения, планетите от цялата Вселена го зоват да помисли и за тях. Да ги докосне поне леко с ръка, с усмивка да им подари бъдеще. И колко нетърпимо болезнено навярно се чувства, като гледа днешната вакханалия на Земята.
Тя обаче бе родила две деца. Не се бе изплашила от риска, че властващият в момента антиразум ще погълне рожбите й. Значи бе уверена, че всичко ще се промени от само себе си или че самата тя ще го промени.
— Не те ли боли, след като разбираш нещата по този начин, Анастасия, а гледаш сегашната действителност?
— Много ме боли, Владимире — прошепна Анастасия.
— И как търпиш такава болка?
— Когато сътворя картини от прекрасното бъдеще, аз им се наслаждавам и възхищавам. Радостта от съзерцанието им побеждава болката. Освен това от него има по-голяма полза, защото както си представиш бъдещето, такова ще бъде то.