Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Probable Cause, 1990 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Пламен Иванов, 1995 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,4 (× 7 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, разпознаване и корекция
- ultimat (2009)
Издание:
Ридли Пиърсън. Достатъчно основание
Албатрос ТБ, София 1995
ISBN 954–8838–09–5
История
- — Добавяне
16
Епилог
Джеймс Дюит беше назначен и положи клетва като капитан в полицейския участък „Кармъл“ в същия ден, в който Бъфорд Нелсън стана сержант детектив. В местния бар се състоя скромно тържество с бира и концентрати, осигурени от Кларънс Хиндеман. Командирът в оставка, Карл Кап, се показа в началото на тържеството, но не остана за пиенето. Той и неговата съпруга си бяха организирали деветмесечна туристическа обиколка из югозападните райони.
Окръжният прокурор Бил Сафелети пропусна назначаването и заклеването, но не партито. Той дойде на него с Лейла Мейхъни, увиснала на ръката му. Носеха се доста слухове, но нито един сериозен или никакви потвърждения затова как Сафелети е спасил кариерата на Мейхъни. Сега тя беше заместник окръжен прокурор. Имаше и други слухове за Мейхъни и Сафелети, както имаше и слухове за О’Дейли и Дюит, но Джеймс знаеше, че всички слухове са безсъдържателни и не им се доверяваше.
Кларънс Хиндеман се напи толкова на партито, че докато с Дюит стояха един до друг на писоарите, му обяви намерението си да се сгоди с Тона.
— Казал ли си на Тона? — попита Дюит.
— Не — отговори Хиндеман. — Тя ще е следващата, която ще разбере.
Клеър не беше тук. Това дразнеше отначало Дюит и после започна да го безпокои. След питиетата беше предвидено вечерно парти, въпреки че по състоянието на присъстващите можеше да се съди, че краят на сегашното наближава. Всеки момент някой можеше да си поръча сандвич и щеше да се премине към вечерното.
Точно в седем часа вратата на бара се отвори. По това време Хиндеман увлекателно занимаваше останалите с някакви чудати небивалици за приключение с рафтинг, от които просто можеше да ти настръхне косата. Дюит беше с гръб към вратата и не забеляза влизането на Клеър и на своята дъщеря. Но когато Кларънс ги забеляза, той веднага стана прав от стола си посред изречение. Дюит се обърна бавно в своя стол и чу приближаващата Клеър да казва:
— Нищо и никой никога не могат да заемат мястото на някой друг, Джеймс. Това тук за теб е просто дар, едно ново начало. Поздрави и всичко най-добро.
Еми протегна напред ръце да подаде това, което носеше. В очите й се показаха радостни сълзи. Компанията аплодира. Дюит прие малкото кученце в ръцете си и погали нежната му козина по вратлето. Синята папионка на кученцето беше досущ като неговата, което предизвика много весели усмивки.
— Не беше лесно да се намери кръстоска между овчарка и коли — каза Клеър. — Идеята беше на Ем.
— Как мислиш да го наречеш? — попита нетърпеливо Еми.
Дюит се замисли за минута.
— Лобос — отговори той на дъщеря си.
* * *
Работата на капитан дойде много усилено за Дюит. Въпреки че му осигури безкрайни извинения да прекарва сутрините си в разговори с Кларънс по време на кафе, той завиждаше на Нелсън за практическата работа на открито. Навлезе в работата с неловко чувство, но след известно време успя да включи във функционалните си задължения работа по повече криминални случаи. Бавно и постепенно документацията му започна да нараства и той все по-често отсъстваше от канцеларията си, занимавайки се със случая с Нелсън. Хиндеман обсъди с него големия обем документация и направи някои предложения за баланс в работата, но и за двамата стана ясно, че Дюит принадлежи на другия бранш. Без да му каже нищо, Хиндеман написа няколко писма.
* * *
Лобос се беше свил до картонетката с папките и се беше съсредоточил върху някакъв малък кокал, опитвайки се да забие своите зъбки. Дюит четеше един от докладите на Нелсън относно някакви откраднати вещи и правеше корекции относно това, следващият път да бъде включен по-пряко в случая.
На вратата се почука и влезе Кларънс Хиндеман със сериозно изражение на лицето.
— Хинди? — попита Дюит. — Защо си толкова мрачен? Пак ли има някаква документация?
— Току-що получих молба да те дам за използване под наем. Щатът формира работна група.
— Да ме дадеш под наем?
— Започва следствие. Нуждаят се от теб. Оставаш тук капитан, но задълженията ти се суспендират докато това следствие завърши.
— Работна група на щата?
— Това е истинска чест, Джеймс.
— Какво следствие? Какво говориш? Вероятно не са помолили точно теб.
— Написах им няколко писма. Не исках да те губя. Но същевременно мисля, че твоето име заслужава да е сред работната група. Да имаш нещо, в което да можеш да забиваш зъбите си от време на време.
— Какво следствие?
— Харви Колет екзекутирал с ток един от охраната, докато човекът се опитвал да поправи неговия видеокасетофон. После докоснал още двама от охраната със зашеметяващата пръчка и избягал от Атаскадеро преди час. Генералният прокурор иска ти да оглавиш работната група. Знаеш, Джеймс, той е трапер, а ти вече си известен като експерт в тази област. Какво искаш да му кажа?
Лобос се отказа от костта, сви се и въздъхна. След дългата и тежка тишина Джеймс отговори:
— Кажи му, че тръгвам.