Метаданни
Данни
- Серия
- Загадки (2)
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- The Jerusalem puzzle, 2012 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Нина Руева, 2014 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
-
- Няма
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,2 (× 9 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
Издание:
Автор: Лорънс О’Брайън
Заглавие: Йерусалимска загадка
Преводач: Нина Стоянова Руева
Година на превод: 2014
Език, от който е преведено: английски
Издание: първо
Издател: ИК „Хермес“
Град на издателя: Пловдив
Година на издаване: 2014
Тип: роман
Националност: английска
Печатница: „Полиграфюг“ АД, Хасково
Отговорен редактор: Даниела Атанасова
Коректор: Нина Славова
ISBN: 978-954-26-1320-6
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/6385
История
- — Добавяне
41
Страхът й тежеше като камък. Смазваше я. А тя правеше всичко възможно да не мисли за него.
Струваше й се, че Сюзън стене от седмици, но едва ли бе минало повече от ден, откакто Изабел получи заповедта да се качи по стълбите, за да я прибере. Капакът се бе отворил само за няколко секунди и Сюзън се строполи долу, сграбчила главата си. Стенеше, сякаш умираше.
Изабел можеше само да предполага какво й е сторил негодникът. Досещаше се по слабата миризма на изгорена плът, по стоновете й и по начина, по който тя непрекъснато се държеше за главата.
Опита се чрез допир да разбере степента на нараняванията й, ала щом доближи ръцете си до очите й, Сюзън се разпищя.
После притихна и отрони само една дума:
— Джордж.
— Какво за Джордж? — попита Изабел.
— Убиха го. Тия негодници го убиха… — Последваха още ридания.
Изабел прегърна Сюзън по-близо, успокоявайки я. След още една минута тя пак заговори, този път по-ясно:
— Той ме заплаши, че съпругът ми ще бъде убит, ако не съдействам. Показа ми снимка на Джордж, който спеше в леглото ни, а някой държеше нож пред лицето му. Направих каквото ме накараха! Направих го! Казах думите, които поиска той. Всичко. После ми призна, че Джордж вече е мъртъв! А след това се нахвърли върху мен… — Тя зарида.
Звукът беше покъртителен. Приличаше на ранено животно.
— Шшшт! — прошепна Изабел. — Не го карай да слиза пак при нас.
— Не мога да виждам! — изстена Сюзън.
— Защо той прави тези неща? — изплака на свой ред Изабел.
— Защото е зъл — натърти Сюзън.
— Ще оцелееш… — Изабел опита да вдъхне някаква надежда и за двете им. — Ще се измъкнем оттук.
В момента не бе лесно да се уповава на надеждата. Всичко се бе променило за миг, когато той я бе сграбчил и завлякъл в белия си фургон. А тя бе изпаднала в безсъзнание заради онзи парцал върху устата си…
Сега тялото й се разтрепери от безсилие. Не можеше да повярва какво се е случило. „Хайде, Шон! — помисли си тя. — Не ме оставяй тук!“.
Сега бе ред на Сюзън да прегърне Изабел.