Метаданни
Данни
- Серия
- Себастиан Бергман (2)
- Включено в книгата
-
Жените, които го познаваха
Нова среща със Себастиан Бергман - Оригинално заглавие
- Lärjungen, 2011 (Пълни авторски права)
- Превод от шведски
- Юлия Чернева, 2015 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
- Оценка
- 4,7 (× 12 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране
- Silverkata (2017)
- Корекция
- WizardBGR (2017)
- Форматиране
- Silverkata (2021)
Издание:
Автор: Микаел Юрт; Ханс Русенфелт
Заглавие: Жените, които го познаваха
Преводач: Юлия Чернева
Година на превод: 2015 (не е указана)
Език, от който е преведено: шведски (не е указан)
Издание: първо (не е указано)
Издател: Издателство „ЕРА“
Град на издателя: София
Година на издаване: 2015
Тип: роман (не е указано)
Националност: шведска
Печатница: ЕКСПЕРТПРИНТ ЕООД
Излязла от печат: 15.12.2015 г.
Редактор: Евгения Мирева
ISBN: 978-954-389-371-3
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/16687
История
- — Добавяне
82
Ваня пристигна, когато екипът за бързо реагиране потегляше с Ралф Свенсон. От колата тя ги видя, че носят висок, слаб мъж с фланелка и сив панталон. Той не се съпротивляваше, беше неподвижен, докато четиримата полицаи го носеха. Ваня ги гледа, докато се скриха от погледа й, и после слезе от колата. Трясна вратата и тръгна към жилищния блок. Беше ядосана и щом видя Били, който беше с бронежилетка и й се усмихна, се вбеси още повече.
— Хванахме го, Ваня. Той е.
— Защо не ме изчакахте? — Тя се отправи към него. — Информацията беше моя. Аз взех името от Хинде.
Усмивката на Били мигновено помръкна и се замени с предишната студенина.
— Говори с Торкел. Решението беше негово.
Той отмита. Остави я да стои там. На известно разстояние Ваня видя Торкел и водача на екипа за бързо реагиране, които бяха вглъбени в разговор и другият полицай ръкомахаше оживено. Изглежда обсъждаха операцията. Ваня тръгна към тях, но сетне размисли. Нямаше сили да се разправя с Торкел. Решението му беше правилно. И тя би постъпила по същия начин, ако зависеше от нея. Важното беше да се действа бързо, а не кой какво е направил.
Професионалната страна на нещата имаше един аспект. Другият беше личен и бе свързан с позицията й в екипа, ролята на всеки и разпределението на отговорностите. Всичко, което беше толкова ясно и разбираемо преди този случай. Ваня видя, че Торкел и другият полицай си стиснаха ръцете и се разделиха.
— Браво, Ваня — извика Торкел, докато се приближаваше към нея.
— Благодаря. Сигурни ли сме, че е той?
— Урсула е в апартамента му. Прави първоначален оглед сама, за да избегне всякакъв риск от замърсяване, но там, изглежда, е златна мина.
— Наистина ли?
Торкел кимна спокойно. Изглеждаше отпуснат и Ваня осъзна, че вече е убеден, че са заловили правилния човек. Тя почувства, че част от раздразнението й преминава. Това вече беше повод за празнуване. Бяха решили случая.
— Десет еднакви нощници, найлонови чорапи, кожена папка, пълна с изрезки от вестници за убийствата — продължи Торкел. — Нож, който, изглежда, съответства на раните. И стена, облепена със снимки на жертвите.
— Страхотно. — Ваня наистина беше изумена. Толкова лесно ли щеше да бъде да свържат Ралф Свенсон с убийствата?
— Абсолютно, а Урсула едва започва. Анализът на ДНК ще отнеме един-два дни, поне за първоначалния резултат.
Ваня кимна и двамата се спогледаха с чувство, доближаващо се до обич. Усетиха тежестта на момента. Денят беше хубав. Слънцето блестеше зад дългата сянка на сградата, пред която стояха, и тревата изглеждаше мека и подканваща. Ваня имаше чувството, че най-после се разхождат на слънчева светлина, далеч от сенките, в които тънеха толкова дълго време.
— Съжалявам, че го арестувахме без теб — добронамерено каза Торкел, — но не можехме да чакаме.
— Разбирам — без да се колебае, отвърна тя. — Решението е правилно.
Към тях се приближи Били. Беше съблякъл бронежилетката.
— Урсула каза, че ще минат няколко часа, преди да можем да влезем.
Торкел и Ваня кимнаха, но не казаха нищо. Стояха там заедно и мълчаха, гледайки слънчевата светлина и зеленината.
Като екип.
Като преди.
Звукът на телефона на Били наруши мълчанието. Торкел и Ваня предположиха, че се обажда новата му приятелка, съдейки по мекия му тон. Той се отдалечи на известно разстояние, за да обсъдят плановете си за вечерта.
Торкел се обърна към Ваня.
— Хален ще иска да дадем пресконференция днес следобед. Искам да си там.
— Но обикновено ти се занимаваш с тези неща — изненада се Ваня.
— Знам, но искам ти да говориш. Благодарение на теб разкрихме случая.
Тя му се усмихна. Много добре знаеше защо кандидатства за работа при Торкел Хьоглунд в „Риксморд“. Защото той беше добър шеф. Разбираше хората. Разбираше, че трябва да участват всички.