Метаданни
Данни
- Серия
- Оперативен център (4)
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Acts of War, 1997 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- , 1997 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 5,3 (× 3 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, корекция и форматиране
- Еми (2015)
Издание:
Том Кланси. Бойни действия
Американска. Първо издание
ИК „БАРД“ ООД, София, 1997
Редактор: Лилия Анастасова
История
- — Добавяне
10.
Понеделник, 16:35
Шанлъ Урфа, Турция
Майк Роджърс започна да се съмнява, че атаката ще бъде осъществена.
Нападението с дини и естествен тор, за което ги бяха предупредили турските сили за сигурност, вероятно беше измислица. Шестото чувство му подсказваше, че бяха съчинили това, с цел да изпратят Седен да ги шпионира. Не че полковникът беше измамник. Турчинът бе поискал от щаба си да проследят хеликоптера по въздуха. Молбата му мина бързо по съответните канали и сега Военновъздушните сили се подготвяха да изстрелят два изтребителя „Фантом Ф-4“ от една база на изток от Анкара. Онова, което Седен бе казал, напълно съвпадаше с тайно подслушания превод по компютъра.
Разбира се, цялата история можеше да е нагласена, помисли Роджърс с характерния за разузнавача вроден и полезен скептицизъм. Турските сили за сигурност вероятно само искаха да видят как модерните съоръжения в РОЦ ще засекат хеликоптера и фантомите. Може би щяха да съобщят за откритията си на военните в Израел, с който бяха партньори. В замяна за военноморска подкрепа и закупуване на стари турски изтребители израелците вероятно имаха достъп до турското въздушно пространство. Може би си разменяха и сведения. Познавайки възможностите на РОЦ, Тел Авив можеше да му откаже разрешение да действа там. Или да окаже натиск, за да се добере до него. Но първо трябваше да разберат как можеха да го използват.
Ала всичко това нямаше да промени начина, по който Роджърс ръководеше работата. Напротив. Седен едва ли щеше да види нещо важно. Генералът бе изтрил превода на разговора, който полковникът води с щаба на турските сили за сигурност, а „постоянно действащата къртица“ на Мат беше изключена, преди турчинът да пристигне. На пръв поглед възможностите на РОЦ бяха големи, но не революционни. Всъщност Роджърс би се зарадвал на един доклад от Седен до началниците му, че тайните и военната информация на турските сили за сигурност са в безопасност. Това щеше да улесни връщането на РОЦ в Турция и инсталирането му в други страни, членове на НАТО. Както бе казал на Мери Роуз, докато чакаха Седен, информираността даваше големи възможности на един ръководител на екип да измисли подходящ разузнавачески, военен или дипломатически отговор. Опасното беше да те сварят неподготвен.
И сега чакаха съобщение от изтребителите. Макар че на полковник Седен бе предложено сравнително удобното място отпред, до шофьора, той любезно отказа. Седеше спокойно и гледаше през предното стъкло. Само от време на време отиваше да види докъде е стигнал хеликоптерът. Роджърс забеляза, че когато прави това, изглежда нащрек и много заинтересуван.
Защото е лоялен турчин, или защото не е, запита се генералът.
От своя страна Мери Роуз искаше Седен да си замине. Роджърс знаеше, че тя трябва да изпробва и другите компютърни програми. Но Майк й изпрати съобщение по електронната поща, с което й каза да чака. И вместо да работи, младата жена започна да играе на военните игри, които той пазеше за отмора. В обезпокоително бърза последователност младата жена загуби битката на хълм Сан Хуан между Теди Рузвелт и конницата през 1898, помогна на Ел Сид да провали обсадата на Валенсия по време на войната с маврите през 1094 и направи така, че Джордж Вашингтон да претърпи поражение от хесенските наемници в Трентън през 1776.
— Това им е хубавото на компютърните игри — отбеляза Майк. — Дават ти възможност да се поставиш на мястото на онези велики личности и да видиш колко трудно им е било.
Седен наблюдаваше как Мери Роуз губи и последната битка по време на „почивката“ и устните му се разтеглиха в лека усмивка. После се обърна и погледна монитора на Роджърс точно когато зеленият екран стана син. Хеликоптерът се превърна в оранжев силует в средата на екрана.
— Генерале? — обезпокоен извика той.
Роджърс погледна монитора и рече:
— Промяна в температурата. Нещо е станало там.
Младата жена също се обърна към екрана.
— Но това нещо много бързо е понижило температурата! Обхватът на тази координатна мрежа е повече от километър и половина.
Седен се наведе към монитора.
— Генерале, сигурен ли сте, че е студ, а не топлина? — попита. — Възможно ли е хеликоптерът да е пуснал бомба?
— Не — отговори той, докато трескаво натискаше копчетата на клавиатурата. — Ако бяха пуснали бомба, екранът щеше да стане червен.
— Но какво би могло да охлади въздуха толкова бързо? — попита Мери Роуз. — Температурата се е понижила от двайсет и пет до десетина градуса. Студените въздушни маси не се движат толкова бързо.
Роджърс провери метеорологичните данни, сетне погледна геофизическата карта. Увеличи квадратурата на района до шест километра и половина и поиска сателитът да му даде точните параметри на температурата.
Хеликоптерът имаше средно ниво на топлина или стъпка 5. Това означаваше, че излъчва топлинен индекс, при който моторът беше трийсет и шест градуса, плюс-минус десет. Нищо на такова топлинно ниво не би показало оранжев цвят на монитора. Над него беше стъпка 4 — зелено, стъпка 3 — синьо, стъпка 2 — жълто и стъпка 1 — бяло, което означаваше замръзване.
Според геофизическата диаграма средната температура на земята в района около Ефрат беше седемнайсет градуса. Това попадаше в нивата на стъпка 4. Стъпка 3 започваше от единайсет градуса. Онова, което ставаше там, понижаваше температурата най-малко с 0,4 градуса със скорост седемдесет и пет километра в час.
— Не разбирам — каза Седен. — Какво всъщност наблюдаваме?
— Силно охлаждане в района около Ефрат — отговори Роджърс. — Според показанията това е скоростта на ураганен вятър. Възможно ли е да се появи ураган по тези места?
— Не съм чувал такова нещо.
— И аз мисля така. Освен това такъв силен вятър би изкарал от строя хеликоптера.
— Но щом не е въздух, какво е тогава?
Генералът погледна екрана. Имаше само едно обяснение, с ужас си помисли той.
— Аз мисля, че е вода — каза. — Ще уведомя Оперативния център. Полковник, смятам, че някой току-що е разрушил язовирната стена на „Ататюрк“.