Това е първото нещо, което чета от Зола. Първото ми впечатление за романа е че е повече описателен, отколкото наситен със събития и герои. Някак си сюжетът е като застинал на едно място, непрекъснато се обясняват агонията и терзанията на главните герои, което прави тази книга малко натрапчива. Читателят сякаш се заразява с невралгията им. Самото действие дори според мен не подлежи на такава описателност, защото само по себе си е много кратко като период и развой. Някак си читателят няма търпение да достигне до развръзката, стараейки се да изпревари всички страници, наситени с негативизъм и болезнено отрицание на вината, разяла до край героите. Именно поради това книгата се чете на един дъх.
Само регистрирани потребители могат да дават коментари.
Само регистрирани потребители могат да дават коментари.