Метаданни
Данни
- Серия
- Бен Хоуп (2)
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- The Mozart Conspiracy, 2008 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Боян Дамянов, 2009 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,6 (× 25 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, корекция и форматиране
- Еми (2018)
Издание:
Автор: Скот Мариани
Заглавие: Конспирацията „Моцарт“
Преводач: Боян Дамянов
Година на превод: 2009
Език, от който е преведено: английски
Издание: първо
Издател: Обсидиан
Град на издателя: София
Година на издаване: 2009
Тип: роман
Националност: английска
Печатница: „Абагар“ АД — Велико Търново
Редактор: Димитрина Кондева
Технически редактор: Людмил Томов
Коректор: Петя Калевска
ISBN: 978-954-769-198-8
Адрес в Библиоман: https://biblioman.chitanka.info/books/6285
История
- — Добавяне
53
Край Виена
На следващата сутрин
Той вече се питаше дали избраното от Глас място на срещата не е някаква тъпа шега.
Плътна завеса от ледена мъгла обгръщаше езерото. От мястото, където беше застанал, едва виждаше замръзналата повърхност. Изтри с длан запотения прозорец на колата; пръстите му изскърцаха по студеното стъкло. Облегна се назад. От тях нямаше и следа. Зад него, от другата страна на шперплатовата преграда, пленникът мълчеше. Още няколко часа едва ли щеше да издаде звук. Беше упоен.
Не се наложи да чака дълго. Видя ги отдалеч — мощните фарове на два големи автомобила разсякоха мъглата. Свиха встрани от шосето и поеха бавно през калта и редките тръстики към вана му. Когато излязоха от мъглата, ги различи по-ясно. Два мерцедеса, черни, еднакви. Застанаха от двете му страни, като преградиха пътя му. Вратите на колите се отвориха. От тях слязоха Глас и още петима мъже. Дъхът им излизаше на кълба в студения въздух.
Бен присви очи. Клара не се виждаше. Нямаше я и в двете коли. Той не бе и очаквал друго. Дръпна навътре дръжката на вратата и слезе да ги пресрещне. Хвърли цигарата си в снега. Тя изсъска и угасна. Глас стоеше неподвижно, скръстил ръце на гърдите си, и го наблюдаваше. Лицето му беше зачервено от студа.
— Е? — попита той. Гласът му звучеше приглушено заради мъглата.
— Е? — отвърна с въпрос Бен.
Глас се намръщи.
— Залови ли го?
— Направих това, което обещах. А къде е Клара Кински?
Глас погледна през рамо и кимна на хората си. За момент Бен си помисли, че ще отворят багажника на една от колите и ще я извадят оттам. Но те пристъпиха напред и го сграбчиха под мишниците. Той се остави в ръцете им. Онези го претърсиха и му взеха пистолета.
— Къде е Клара? — повтори тихо и с равен глас той.
Един от мъжете опря пистолет в тила му, докато други двама отвориха задните врати на вана. Арагон беше увит в одеяло, китките и глезените му бяха завързани с яки пластмасови ремъци, през устата си имаше парче широко тиксо. Беше в безсъзнание.
Един от мъжете извади от джоба си снимка. Огледа внимателно лицето на пленника, погледна снимката и кимна на Глас.
— Той е!
Друг отиде до едната от колите, бръкна вътре и извади кожен калъф. Донесе го до вана, разкопча ципа и измъкна отвътре лекарска слушалка. Преслуша сърцето на Арагон и погледна доволно останалите.
— Няма проблеми.
— Браво, добре си се справил — каза Глас.
— Къде е момичето? — попита отново Бен, без да извръща поглед от вана.
Глас се ухили.
— Ще си я получиш когато ние решим.
— Не беше такава уговорката — каза Бен.
— Майната й на уговорката! Не си ти тоя, който задава правилата, нахално копеле!
— Е, какво правим сега?
Глас бръкна под шубата си и извади деветмилиметров пистолет. Пристъпи до Бен и грубо завря дулото под брадичката му.
— Ако зависеше от мен… — започна той.
— Само че не зависи, нали? — сряза го Бен.
Глас се зачерви като рак.
— Ще бъдем във връзка. Имаме и други задачки за теб.
— Няма да стане — каза Бен.
— А, така ли? Ти работиш за нас сега. — Глас посочи замръзналото езеро. — Или може би ти се иска да се поокъпеш? — Той се изсмя гърлено. — Правиш каквото ти се каже. Опиташ ли да си играеш с нас, момичето умира. Не забравяй това.
Бен се извърна и го погледна в очите.
— Аз никога нищо не забравям.
Усмивката се дръпна от лицето на Глас. Той пъхна пистолета в кобура и направи знак на хората си. Те затръшнаха вратите на вана. Единият седна зад волана и запали двигателя. Останалите се върнаха при колите си. Двата мерцедеса набраха скорост, хвърляйки кал и мокър сняг с гумите. Ванът ги последва, отнасяйки Филип Арагон.
Бен проследи с поглед задните светлини на колите, докато изчезнаха в мъглата. Над езерото отново се спусна тишина. Той закрачи по брега, после бръкна в джоба си и извади телефон. Набра някакъв номер. Отговори му мъжки глас.
— Почва се — каза Бен.
После изключи телефона и ускори крачки.
Вече нямаше връщане назад. Ами ако грешеше?