Метаданни
Данни
- Серия
- През Вселената (1)
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Across the Universe, 2011 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Милена Томова, 2013 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 4,9 (× 9 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
Издание:
Бет Ревис. През вселената
Американска. Първо издание
ИК „Колибри“, София, 2013
Коректор: Соня Илиева
ISBN: 978-619-150-111-3
История
- — Добавяне
39
Ейми
— О, не.
Не исках да го кажа на глас.
Но аз познавам този мъж.
Господин Кенеди работеше с мама и аз вината съм го намирала за малко гаден. Той беше един от онези извратени застаряващи мъже, които никога не са били женени и която си мислят, че понеже са стари, всичко им е позволено и никой нищо не може да им направи. Надничаше в деколтето на мама или ме караше да вдигна нещо от пода всеки път, когато ходех в лабораторията да видя родителите ми. Мама не му обръщаше внимание и подминаваше това със смях, но аз се чудех какво ли прави господни Кенеди, когато се прибере вкъщи и си мисли за деколтето на мама или за голия ми кръст, когато се навеждам.
А сега той е мъртъв, плува в криогенната течност с отворени очи и замътени ириси. Кожата му е жълтеникава като гъба, напоена с вода. Устата му е отпусната, бузите му са увиснали и образуват малки, пълни с вода балончета при челюстта.
— Номер шейсет и три е бил за отвличане на вниманието — казва Младши.
— Не мисля така — отвръща Док. — Този тук е навън от доста време. — Той вдига капака на стъклената кутия и Харли и Младши му помагат да го постави на пода. Док потапя пръста си в течността, в която плува господин Кенеди. — Водата е хладка, но не е студена. Сигурно е изключен вчера, най-късно снощи.
Младши улавя погледа ми. Докато сме тичали в дъжда и сме се смеели, господин Кенеди се е давел тук. Докато онази двойка се е любела на пейката до езерото, господин Кенеди е умирал. Докато аз съм събличала мокрете си дрехи и съм стояла под горещия душ, докато съм заспивала с поглед към тъмните поля, господин Кенеди е плувал в смъртта.
Още една мисъл: Харли е бил тук по същото време, когато е бил и убиецът.
— Защо? — питам аз.
Док пише нещо на компютъра.
— Номер двайсет и шест. Мъж, на име…
— Господин Кенеди — прекъсвам го аз.
Док ме поглежда с изненада.
— Познавам го отпреди.
— Аха, съжалявам — казва го някак между другото, сякаш иска просто да бъде учтив. — Номер двайсет и шест…
— Господин Кенеди.
— Господин Кенеди е бил оръжеен специалист.
— Наистина ли? — питам аз.
Въпреки че господин Кенеди работеше в отдела на майка ми, никога не съм знаела, че има нещо общо с оръжие. Майка ми се занимаваше с генно инженерство, нямаше нищо общо с оръжие. Занимаваше се с ДНК, не с оръжия.
Док кимва.
— Той е имал големи познания по производството на биооръжия. Тук пише, че е работил с правителството за разработването на екологични бомби.
— Кой го прави? — пита Младши. — Кой изключва всичките тези хора? Най-напред Уилям Робертсън, после жената номер шейсет и три, сега и този тук.
— И мен — добавям аз.
Младши сбърчва вежди, когато погледът му се спира върху мен.
— Две жертви и две на косъм — казва докторът.
— И то без никаква причина.
Аз се взирам в празната криогенна камера, където някога е бил господин Кенеди. Гледам редиците от метални вратички с надраскани по тях номера, ред след ред. Колко ли още криогенни камери ще се изпразнят, преди да успеем да спрем убиеца?