ТЕОДОР СТЪРДЖЪН

ТРИМАТА

Превод от английски: Любомир Николов, —

chitanka.info

Тримата бяха изплашени. Величава както винаги, госпожа Мълиган стоеше между Бени и Бетси, стиснала с твърда и безмилостна хватка двете потни вратлета. Джордж стоеше пред тях и мърлявото му личице издаваше каква борба между приятелската вярност и инстинкта за самосъхранение бушува в гърдите му. Бяха ги хванали на местопрестъплението. Естествено, идеята дойде от Джордж. Всичките му идеи бяха добри и най-често свършваха по този начин. Дайте да палнем две бомбички пред вратата на госпожа Мълиган, да натиснем звънеца и да изчезнем. Защо точно госпожа Мълиган? Защото тя бе ужасът на всяко хлапе от квартала. Не че някому бе сторила нещо лошо. Но беше толкова тайнствена. С никого не говореше и вечно ходеше в черно. Една невежа майка веднъж бе казала на палавия си син, че ако не кротува, госпожа Мълиган ще дойде да го вземе. Тази история плъзна наоколо и се разрасна като лавина. Госпожа Мълиган яде малки момченца и момиченца. Крие се в тъмните ъгли и скача върху децата. Тя… е, сега тя бе спипала Бени, Бетси и Джордж. Преди малко четиримата палнаха бомбичките и натиснаха звънеца. После хукнаха зад ъгъла… и попаднаха право в жилавите ръце на госпожа Мълиган. Светкавично, ала като че без усилие, тя стисна вратлетата на Бени и Бетси, а към Джордж отправи свиреп поглед.

Няколко мъчителни секунди те стояха като жива картина. Джордж можеше да избяга, но врагът държеше в плен двете по-малки деца. По негова вина. Джордж остана на място с отворена за рев уста.

— Елате с мен — тихо каза госпожа Мълиган.

Три чифта уплашени очи се взряха в лицето й, ала то бе непроницаемо. Когато се обърна и тръгна по стъпалата, три чифта крачета я последваха покорно, макар и без желание. Тъй минаха през страшната врата към незнайното отвъд нея.

Но се оказа, че не е чак толкова страшно. Имаше пъстри басмени завески и приятно контрастиращи покривала за мебелите. Имаше още дебел килим, канарче и голям аквариум. Госпожа Мълиган отведе тримата към грамаден диван и леко, но властно ги побутна да седнат. Толкова бяха изплашени, че останаха по местата си като кукли. Госпожа Мълиган се разсмя и излезе от стаята.

— Страх ме е, Джордж — каза Бетси.

— Мен пък не ме е страх — едва избъбри Бени.

Джордж стрелна поглед наоколо.

— Дайте да бягаме!

— Не — възрази Бени. — Татко казва, че ако около теб хвърчи бръмбар, но не помръднеш, той ще си отиде.

— Или змия — плахо прошепна Бетси.

Госпожа Мълиган се върна с грамаден поднос и го сложи пред тях. Беше отрупан със сладолед, кейк, ментови бонбони и шоколади. Три чифта очи се откъснаха от вълшебното зрелище и пак погледнаха онова кротко, загадъчно лице. Сега то се усмихваше и изведнъж страхът им изчезна, остана само дълбокото недоумение. Бетси изхлипа два пъти, избърса сълзите и се усмихна на госпожа Мълиган.

— Хайде — каза госпожа Мълиган. — Сладоледът ще се стопи.

Не им трябваше втора покана. Докато се тъпчеха, госпожа Мълиган седна в отсрещното кресло, огледа ги и тихичко се разсмя. Смехът й звучеше като прохладна вода, падаща по тънки стъклени стъпала. Бени изведнъж я погледна с пълна уста и също се разсмя, пръскайки трохи по килима. Бетси и Джордж взеха да му пригласят и след това вече бяха приятели.

Буйното пиршество почна да губи сила и внезапно те осъзнаха, че домакинята им разказва приказка. Осъзнаха го бавно, като тиха музика, която постепенно изпълва стаята. Беше чудесна и простичка приказка за момчета и момичета — как понякога вършат нещо, без да знаят защо.

— Защо палите днес фойерверки? — запита тя.

Бени побърза да се обади:

— Днес е Четвърти. Всички го правят.

— Защо?

Тримата се спогледаха, после обърнаха очи към нея.

Госпожа Мълиган ги запита как се казват и те отговориха. Тя се позамисли, после им разказа три приказки.

Едната беше за момиче на име Бетси. Бетси била много сръчна и обичала своята страна. Ако била мъж, щяла да стане войник. Мислила, мислила и накрая решила, че ще е най-добре да ушие за родината знаме.

Другата беше за момче на име Бени — Бенджамин. Когато пораснал, той станал велик човек. Станал учен и открил, че мълнията е електричество. Станал велик държавник и дипломат. Това сторил за своята родина.

После тя се обърна към Джордж и му разказа за момче на име Джордж, което пораснало и станало генерал — генерал, който се сражавал като прост редник и страдал за своите войници. Вали Фордж… Трентън… и един човек на име Корнуолис.

Три приказки за трима души — патриотизъм, ум и сила. Три приказки за една страна, за Деня на независимостта и неговото значение.

После тя ги изведе в задния двор. Там имаше купища фойерверки, бомбички, фишеци и големи тенекиени кутии, за да гърмят по-силно. Тримата се втурнаха напред със смях, а госпожа Мълиган остана на прага и също се разсмя. Тя може и да не живее във вашия квартал… или във вашия. Но на Четвърти си спомнете какво разказа на тримата. Мнозина никога не се сещат…

ЗАСЛУГИ

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.

Table of Contents

Заглавна страница

Основен текст

Заслуги