Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Ondine, 1988 (Пълни авторски права)
- Превод от английски
- Ваня Пенева, 1997 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 5,1 (× 76 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Разпознаване и корекция
- Xesiona (2009)
- Сканиране
- ?
Издание:
Хедър Греъм. Ондин
Редактор: Правда Панова
Коректор: Виолета Иванова
ИК „Ирис“
История
- — Добавяне
- — Добавяне на анотация (пратена от Иванела П.)
ВТОРА ГЛАВА
Скоро Ондин разбра защо двамата мъже бяха избрали „Суолоус Форд“. Красивата, с пищен бюст гостилничарка беше видимо благосклонна към Чатъм и готова да запази тайната. Тя даде тържествено обещание да не издава никому и никога откъде лордът е довел невестата си.
Джейк въведе Ондин през задната врата и я представи на Мег. В двора имаше голям обор и Ондин се зарадва. Скоро щеше да намери кон, за да избяга. Но как да се изплъзне от бдителния поглед на лорд Чатъм? Той недвусмислено й беше заявил, че има нужда от жена.
И какво възнамеряваше да прави с нея? Този въпрос беше повече от неприятен. Съпругът и беше толкова голям и силен. Освен това беше благородник от древен род. „Графиньо“ нарече я Джейк и й обясни, че сега е графиня на Норт Ламбрия.
Чатъм със сигурност щеше да разпознае името й на брачното свидетелство, ако почеркът й не беше толкова нечетлив. Но може би не знаеше нищо за нея, защото земите му бяха твърде отдалечени от нейните.
Гостилницата на Мег беше проста, но удобна и чиста. Стаята, в която заведоха Ондин, беше обзаведена само с легло, масичка с принадлежности за миене и параван. През отворения прозорец влизаше топлият летен бриз, спалното бельо ухаеше приятно.
— Идете зад паравана, милейди, и свалете тези дрипи — помоли Мег. — Най-добре да ги изгоря. Ей сега ще донесат ваната и топла вода. — Без да чака отговор, тя изтича навън.
Треперейки от нерви, Ондин се изхлузи от изпокъсаната, воняща рокля и мръсната риза. Докато стоеше зад паравана, тя мислеше непрекъснато за мъжа, който я беше направил своя съпруга, мъж, който едновременно я плашеше и възхищаваше. Тя потръпна и скръсти ръце пред гърдите си. Сигурно много жени копнееха за дълбокия му глас и милувките на силните му ръце…
Но дали някога някоя жена щеше да означава за него повече от една кратка игра, от забавно, но временно развлечение? Вероятно не, ако ледът в очите му беше изпълнил и сърцето.
Ондин чу гласа на Мег пред вратата и се стресна.
— Побързайте, момчета! Оставете ваната в средата на стаята и налейте водата.
Чуха се трополящи стъпки, после се разплиска вода и вратата се затвори.
— Можете да излезете, милейди! — извика весело гостилничарката. — Сама съм. Побързайте, че водата ще изстине!
Ондин не смееше да се покаже гола пред любезната жена. Беше толкова мършава, чувстваше се толкова ранима.
— Бих предпочела да бъда сама.
— Не бива да се срамувате от мен — засмя се тихо Мег. — С удоволствие ще измия косата ви и ще почистя всички гадинки. Няма да се справите сама, повярвайте.
Ондин се остави да я убедят и излезе иззад паравана. Когато влезе във ваната, изстена тихо от горещата вода.
— Така трябва — обясни съчувствено Мег, — иначе няма да се изчистите. Ето, вземете кърпата и сапуна.
— Много ви благодаря, мисис Мег. Толкова сте любезна.
Докато Ондин търкаше тялото си, гостилничарката изля върху косата й кофа гореща вода. Пръстите, които масажираха кожата й, бяха топли и отпускащи.
— Така, а сега се потопете, миличка.
Ондин я послуша и когато се изправи, кашляйки, Мег изхихика доволно.
— Най-после се вижда колко сте красива, милейди. Слабичка сте, но имате хубави, едри гърди. Само бедрата и коремът ви трябва да се закръглят още малко.
Ондин почервеня от срам, но не се разсърди на добродушната гостилничарка за дръзките й думи. Усмихна се, облегна глава на ръба на ваната, затвори очи и се наслади на отдавна неизпитваното чувство за чистота.
— Е, Мег, как се справяте?
Този дълбок, ироничен глас не можеше да бъде сбъркан никой друг! Стресната, Ондин отвори очи и видя как Уоруик Чатъм затвори вратата зад себе си и остави на пода вързоп с дрехи. Твърде смутена, за да протестира, тя вдигна колене към гърдите си и ги обви с ръце. Гласът й отказваше. Гневът бе стегнал гърлото й. Може би се смяташе за неин съпруг, но той беше само един дързък чужденец, който нахлуваше неканен и я засрамваше, гневеше я без мярка.
— О, милорд! — Мег плесна възхитено с ръце. — Сега можете да видите колко красива е жена ви.
Уоруик сложи един пръст под брадичката на Ондин и вдигна лицето й.
— Е, удовлетворявам ли вашите изисквания? — изфуча вбесено тя.
Вместо да отговори, той обърна главата й на едната, после на другата страна, за да я разгледа по-добре. Неспособна да говори, Ондин стисна здраво зъби. Вероятно трябваше да му благодари, че не настоява да види тялото й. Въпреки това се чувстваше безсилна и безпомощна, защото студеният му поглед проникваше до дъното на душата й.
Най-после мъжът пусна брадичката й и се обърна към Мег.
— Донесох чисти дрехи. Тъй като рядко ми се случва да купувам женско облекло, вероятно ще липсват някои неща.
— Каквото и да сте купили, все е по-добро от дрипите, в който беше облечена съпругата ви, сър. Долу ли ще вечеряте или в стаята си?
— Долу — отговори Уоруик и се поклони иронично пред Ондин. — До скоро, милейди. — Без да я удостои дори с поглед, той напусна стаята.
— Господи, как го мразя! — изфуча разярено девойката.
— Успокойте се, милейди — каза добродушно Мег. — Естествено е една млада невеста да мрази съпруга си и да се бои от първата брачна нощ. Но страхът ви е излишен. Вярно е, графът изглежда коравосърдечен и хладен. Въпреки това е чудесен човек.
Ондин излезе от ваната и Мег я уви в затоплената хавлия.
— Добре ли го познавате? — попита тя и приседна на леглото.
— Ами, той идва често в кръчмата ми. И е един от фаворитите на краля. Високо почитан лорд, с когото можете да се гордеете! Сигурна съм, че ще ви направи щастлива. Сигурно много ви обича, иначе защо щеше да ви вземе за жена? Можеше да избере между най-богатите наследнички на страната.
Ондин преглътна с мъка. Да я обича? Тази Мег май е сляпа, каза си тя. Та аз изобщо не го интересувам.
— Така, а сега да видим какво ви е донесъл. — Мег посегна към вързопа, оставен до вратата, и извади копринена риза, дантелена фуста с волани и гълъбовосиня рокля. — Прекрасни са! А обувките са несравними! — Тя усърдно помогна на Ондин да се облече. — Сега вече разбирам как сте завладели сърцето на лорд Чатъм, милейди. Трябва само да изчеткам прекрасната ви коса, за да заблести, и да я вдигна на кок. Тази вечер съпругът ви ще прегърне най-красивата жена на света.
Без да го желае, Ондин се усмихна на ласкателствата на Мег, но докато седеше на леглото и гостилничарката я решеше, страхът и нарасна още повече. Сватбената нощ не трябваше да се състои. Един ден тя щеше да намери начини и средства да обезщети Уоруик Чатъм за великодушието му. Все пак му дължеше живота си.
— Никога не съм виждала толкова прекрасна медноцветна коса, милейди! — провикна се възхитено Мег. — Да вървим! Вече сте готова да се изправите пред съпруга си.
Ала Ондин не беше готова. Тя закърши страхливо ръце и се запита защо толкова се бои от предстоящата среща. Не искаше да отговори на погледа му, не искаше да усети отново онази странна горещина, която се разливаше по вените й при всяко негово докосване.
— Вечерята ще бъде превъзходна — уведоми я гордо Мег. — Сочно говеждо печено със сос от сметана, картофи и моркови…
Ондин беше забравила колко е гладна.
— Да, да, готова съм — прошепна измъчено тя.
Гостилничарката я поведе надолу към кръчмата, откъдето долитаха гръмовити мъжки гласове и тихият смях на някаква жена. Двете влязоха в малката задна стая, където Уоруик се разхождаше нетърпеливо.
Когато се обърна към Ондин, сърцето й заби като лудо. Какъв великолепен мъж… С тази шапка, украсена с разкошни пера, изглеждаше още по-висок. От едната страна периферията беше нахлупена дълбоко над челото. Беше свалил жакета си и ослепително бялата риза създаваше завладяващ контраст към загорялото от слънцето лице.
Известно време той я гледаше мълчаливо, после на устните му заигра усмивка, която за първи път достигна до кафявите очи. Златни точици заблестяха в зениците им и погледът му сгря кръвта на девойката.
Той протегна властно ръка и Ондин пристъпи към него.
— О, да, вие наистина удовлетворявате изискванията ми, милейди — проговори меко той и топлият му дъх помилва бузата й.
По гърба й пролазиха тръпки и тя преглътна мъчително.
— Кои изисквания, милорд?
— Изискванията, които имам към съпругата си — отговори през смях той. — Кои други?