#	(1940-2003)

	{img:james_welch.png|-right}Чернокрак по баща и гро вантр по майка, Джеймс Уелч е роден в Браунинг, щата Монтана. Посещава училището в резервата на бащиния си народ, а по-късно продължава образованието си във Форт Белкнап, Монтана. Получава бакалавърска степен в Монтанския университет.
	Сред книгите му са три високо оценени романа — «Winter in the Blood», «Fools Crow» и «The Death of Jim Loney» — както и стихосбирката «Riding the Earthboy 40». Уелч е работил в Литературния отдел на Националната фондация за изкуствата и в Държавната агенция по помилвания на осъдени в щата Монтана.
	«Виждал съм много трудове, писани за индианците от бели — но само един индианец може да знае наистина кой е всъщност. Ако е израснал в резерват, той ще пише за това, което познава по един непосредствен начин. Да се надяваме, че индианецът ще бъде достатъчно разумен и искрен да представи своите наблюдения, неповлияни от официално приетата гледна точка. Всъщност белите трябва да възприемат гледната точка, която индианците вече имат.»
P>
#	Човекът от Вашингтон

	Краят дойде лесно за повечето от нас.
	Изолирани в суровите си начала
	в някой далечен ъгъл на плоския свят,
	не се нуждаехме от нищо повече, освен
	от дърва за огъня и от бизонови наметки,
	за да ни бъде топло…
	Човекът пристигна —
	прегърбено джудже с очи от дъждовна вода —
	и ни говори. Той обеща,
	че животът няма да се промени,
	че ще се подпишат договори и че всеки —
	мъж, жена, дете — ще бъде ваксиниран
	срещу света, в който няма място за нас:
	свят на пари, на обещания и на болести.
P$
P>
#	Тъкачите от Снежната страна

	Сега е време е да ти кажа, че нещата са наред.
	Отлитнаха на юг преди една година птиците.
	А днес се върна патицата със крилете сини,
	безумна в новата си майчина любов…

	Пред моите приятели ме спомени. Кажи,
	че вълците умират пред вратата ми,
	защото зимата отнема им прехраната.
	Кажи им още, че във моето съзнание

	видях аз паяците ти да диплят нишки,
	в които да пленят деня. И още —
	че мрежите им бяха пълни с думи,
	но смисълът им се променяше във вятъра.
P$
	{img:tukachite_ot_snezhnata_strana.png}
P>
#	Магическата лисица

	Събориха зелените листа
	мъжете, дето се тресяха
	във съня си. А истината
	се превърна във кошмар
	за тяхната лисица. В риби
	превърна тя конете им… или
	конете бяха уловени като риби,
	или си бяха риби като риби,
	на вятъра да съхнат окачени?

	Звездите паднаха в ръцете им. Момиче,
	едва ли имащо и двадесет и четири,
	но русо като утринните птици,
	започна да танцува и привлече
	мъжете край полите си зелени.
	А музиката от праха изтръгваше
	припомняния от далечно минало,
	докато мъката им, заедно с лисицата,
	във техен сън кошмара не превърна.

	Освен това — не бяха риби рибите,
	а звезди бяха, паднали в съня им…
P$
@	превод: Десислава Драгиева и Любомир Кюмюрджиев


	{img:james_hrabriyat_vulk.png}
	{img:james_hrabriyat_vulk_2.png|-right}ДЖЕЙМС ХРАБРИЯТ ВЪЛК е роден на 17 март 1959 г. в Уелсли, щата Масачузетс. Във вените му тече кръвта на индианците от почти изчезналото днес северноамериканско племе чихине (Боядисаните в червено). Прадедите му по бащина линия са живели в областта Тирол в южна Германия, както и в Австрия и в северна Италия.
	Когато Джеймс бил на пет години, той отишъл на излет с родителите си, но се изгубил в планината. Било през есента. След часове обикаляне в безуспешни опити да открие своите родители, момчето седнало под едно дърво и решило, че вероятно тук ще умре. Странно, но тази мисъл не го уплашила, нито натъжила — напротив, Джеймс дори се чувствал спокоен. Внезапно отнякъде се появил един вълк и застанал пред момчето. Джеймс инстинктивно взел в ръце червения пуловер, който преди това бил вързан на кръста му, и го протегнал напред. Животното внимателно захапало пуловера и го задържало между зъбите си. После вълкът погледнал момчето в очите, като че му казвал «Последвай ме», и бавно се отдалечил. Джеймс тръгнал след него. Вълкът го отвел до някаква пътека, където не след дълго родителите открили сина си. Животното изчакало наблизо, докато родителите на момчето се появили, а после изчезнало в гората, все още държейки в зъби червения пуловер.
	Месеци по-късно, през зимата, Джеймс се разболял тежко от неизвестна болест. Той поддържал много висока температура, получил вътрешни кръвоизливи и дори частично се парализирал от кръста надолу. В един зимен ден, в разгара на снежна буря, родителите на Джеймс го закарали в болницата в Бостън, където той бил настанен в детското отделение в критично състояние. Минали няколко дни, а треската и вътрешните кръвоизливи продължавали. Момчето вече умирало, когато внезапно — като че ли по някакво чудо — симптомите на странната болест изчезнали. Само малко по-късно Джеймс можел отново да ходи. Той се чувствал цялостно много по-добре и след няколко дни бил изписан от болницата. В доклада си лекарите написали, че момчето е боледувало от напълно непозната болест.
	През същата зима две близки на семейството на Джеймс жени сънували един и същи сън, в който момчето се превръщало във вълк и вълкът говорел като човек. Този сън напомнял за свещените традиции на индианците чихине, в които вълкът играел много важна роля. Оттам дошло и името Храбрият Вълк, което Джеймс носи и до днес — име на човек, който без страх прославя и съхранява великата древна култура на Духа. Във всички книги и есета, които пише по-късно, Джеймс отдава дължимото на това, което «още живее в планините по целия свят». Интересът му към миналото и литературата става причина да завърши история в Boston College и да се посвети на изследването на народи, които се борят за запазването на своето културно наследство. Той пише както за отминали борби, така и за съвременни проблеми, застрашаващи човечеството и Земята.
	Днес Храбрият Вълк живее със съпругата си — българката Лилия — в Уейкфийлд, щата Роуд Айланд. Президент е на The Bravewolf Agency.
	Някои творби на Джеймс Храбрия Вълк вече са публикувани на български език — «Да искаш да живееш» (сп. «Култура», юли 1999 г.), «Отричане на новото верую» (сп. «Европа», бр. 1, 2001 г.), «Магията на Силата» (сп. «Европа», бр. 3, 2001 г.), «Народ на честта» (сп. «Европа», бр. 3, 2001 г.) и «Дъщерята на България» (сп. «Европа», бр. 4, 2001 г.). Тук ви предлагаме едно друго негово произведение, което Джеймс приятелски предостави на Орловия Кръг. За нас е гордост, че Храбрият Вълк е почетен член на Българското индианско общество Орловия Кръг.
