	[* Из обръщение на съвременните индиански жени от народите дакота и лакота.]

	Идва времето, в което ние, индианците, трябва да изберем по кой Път ще вървим. Върху Червения Път лежи бъдещето на нашия народ, оцеляването на нашето наследство, на традициите ни. Сам по себе си този Път е нашият начин на живот. Пътувайки по него, ние ще се изправим лице в лице с много неща. Ще се наложи да посрещнем реалността на живота, в която има радост и любов, ала също и мъка, и болка. Трябва да пътуваме с отворено съзнание. Трябва да държим очите си отворени за красотата, да чуваме ясно гласовете на мъдростта и да използваме устата си за говорене, само когато имаме да кажем нещо добро, важно и истинско. С благословията на духовете и силата, която идва от осъзнаването, в по-късните си години ние ще разберем, че макар пътуването ни да е изглеждало дълго, всъщност то едва сега започва. Целта на този Път е бъдещето на нашите деца. Един ден те ще продължат това пътуване и чрез нас Пътят ще е отворен за тях. Затова трябва да помним последните думи от молитвата на Черния Елен: «Сведи поглед към своите деца, самите те с деца в ръцете си, за да могат да посрещнат ветровете и да вървят по добрия път към спокойния ден! Научи ме да вървя по нежната земя като роднина на всичко живо! Дай ми силата да разбирам и очите да виждам! Помогни ми, защото без теб аз съм нищо!»
	Ако изберем да пътуваме по другия Път, ще се озовем в един егоистичен и ограничен свят. Вървейки по този Път, самите ние ще се превърнем в егоисти и никога няма истински да мислим за бъдещето на нашите деца и на народа ни. Ще бъдем заблудени и слаби. Нашите мисли ще станат грозни — ще започнем да виждаме и чуваме само лошото и погрешното в нашите братя и сестри, ще говорим за тях само недобри неща. Когато се сблъскаме с проблемите си, ще мислим единствено как да се спасим от тях — чрез алкохола, наркотиците или чрез друго такова бягство… Тези наши бягства ще ни дават нереални усещания за сила, докато се превърнат в порочен навик, за който не смеем да признаем дори пред самите себе си. Животът ни постепенно ще изгуби смисъл. В един момент ще осъзнаем, че изборът ни е бил грешка от самото начало. Черният Елен нарича това «Черния (или Синия) Път», защото той действително е Път на мрака, а за човека, който следва такъв Път, казва, че е «обезумял и управляван само от своите страсти, живеещ единствено за себе си, безразличен към народа си». Мнозина биха могли да си спомнят и думите на свещения човек Филип Деър, който каза: «Във времето, в което живеем, ние трябва да изберем с кое кану ще продължим пътуването си — повече не можем да плаваме в две наведнъж, защото ще паднем от тях в дълбоките води на скръбта».
	Вярваме, че когато застанете пред избора по кой Път да тръгнете или с кое кану да плавате, то ще е, защото сте осъзнали нуждата от такъв избор. Дори самото осъзнаване на това дава на вас и вашите деца поне половин шанс в повече. Така на всички нас ще бъде много по-лесно в борбата ни за оцеляване.
@	Превод: Любомир Кюмюрджиев
