Метаданни
Данни
- Включено в книгата
- Оригинално заглавие
- Låt den rätte komma in, 2004 (Пълни авторски права)
- Превод от шведски
- Росица Цветанова, 2010 (Пълни авторски права)
- Форма
- Роман
- Жанр
-
- Няма
- Характеристика
-
- Няма
- Оценка
- 5 (× 20 гласа)
- Вашата оценка:
Информация
- Сканиране, разпознаване и корекция
- filthy (2015 г.)
Издание:
Йон Айвиде Линдквист. Покани ме да вляза
Шведска, първо издание
Превод: Росица Цветанова
Редактор: София Бранц
Коректор: Нели Германова
Художник на корицата: Стефан Касъров
ИК „Колибри“, 2010 г.
ISBN: 978-954-529-764-9
История
- — Добавяне
Втора част
Унижението
… и се насочиха към местности, където Мартин никога не беше стъпвал, далеч след Тюска Ботен и Блакеберг — и точно там минаваше границата на познатия свят.
Сърцето щом открадне самодива,
обратно нивга то не дава.
С мечти го лунна светлина облива
и либето си земно той забравя.
В неделя вестниците публикуваха по-подробно описание на убийството във Велингбю. Заглавията гласяха:
ЖЕРТВА НА РИТУАЛНО УБИЙСТВО ИЛИ НЕ?
Снимки на момчето, долчинката в гората. Дървото.
По това време убиецът от Велингбю вече не беше най-обсъжданата тема. Цветята в долчинката бяха повехнали, свещите — угаснали. Бонбонено раираните ленти на полицията бяха свалени, наличните улики — събрани.
Неделната статия отново разпали дискусиите. Та нали изразът „ритуално убийство“ загатваше, че е предопределено да се случи пак? Ритуалите са, за да се повтарят.
Всички, които някога бяха минавали по тази пътека или наблизо, имаха нещо да разкажат. Колко зловеща е горичката. Или колко спокойно и красиво е там, кой да предположи…
Всички, които познаваха момчето, макар и съвсем бегло, разказваха колко е било прекрасно и какъв злодей трябва да е убиецът. Веднага използваха убийството като аргумент, че трябва да има смъртно наказание, дори ако по принцип бяха против него.
Липсваше едно. Снимка на убиеца. Взираха се в невзрачната долчинка, в усмихнатото лице на момчето. Без снимката на извършителя се създаваше чувството, че някак е станало… от само себе си.
Така не можеше.
В понеделник, 26 октомври, полицията разгласи по радиото и във всекидневниците, че е конфискувала най-голямото количество наркотици, разкривано някога в Швеция. Заловени били петима ливанци.
Ливанци.
Това поне беше разбираемо. Пет килограма хероин. И петима ливанци. По килограм на ливанец.
На всичкото отгоре се възползвали от шведските социални осигуровки, докато си внасяли контрабандно дрога. Е, нямаше снимки и на ливанците, но те пък не се и нуждаеха. Всеки знае как изглеждат. Араби. И толкова.
Обсъждаха дали ритуалният убиец също е имигрант. Много вероятно. Нямаше ли някакви кървави обреди в онези арабски страни? Ислям. Изпращат децата си с пластмасови кръстчета или каквото там носят на шиите си. Да разчистват мини. Така бяха чували. Жестоки хора. Иран, Ирак. Ливанци.
В понеделник обаче полицията разпространи фоторобот на убиеца, който успя да излезе във вечерните вестници. Видяло го едно момиченце. Гледаха да не действат прибързано, публикуваха рисунката предпазливо.
Обикновен швед. С призрачен вид. Празен поглед. Всички бяха единодушни, че да — сигурно така изглежда убиец. Не им беше трудно да си представят как с това лице като маска се промъква в долчинката и…
Всеки от западните предградия, който наподобяваше фоторобота, понасяше дълги изпитателни погледи. Прибираше се вкъщи и се гледаше в огледалото, не откриваше никаква прилика. Вечер в леглото се чудеше дали на другия ден да не промени вида си, или пък щеше да изглежда съмнително?
Напразно безпокойство. Скоро всички щяха да се впуснат в нови вълнения. Швеция щеше да се превърне в друга страна. Унизена нация. Точно тази дума използваха през цялото време: унижение.
Докато двойниците на фоторобота обмислят нови прически, една съветска подводница засяда на плитчина близо до Карлскруна. Двигателите й ръмжат и ехтят над архипелага, докато се опитва да се измъкне. Никой не отива да провери какво става.
Ще я открият случайно в сряда сутрин.