ТОМАС СТЪРНС ЕЛИЪТ

КУХИТЕ ХОРА

Превод от английски: Цветан Стоянов, 1993

chitanka.info

Миста Курц — той умрял.[1]

Едно пени за стария Гай![2]

I

Ние сме кухите хора

ние сме натъпканите хора

покланяме се заедно

шлемове пълни със слама. Уви!

И сухите ни гласове, когато

зашепнем заедно,

са тихи и безсмислени

като вятър в сухата трева

или като миши стъпки върху счупено стъкло

в нашия сух килер

очертание без форма, нюанс без цвят,

парализирана сила, жест без движение

Тези, които пресякоха с отворени очи

другото царство на смъртта

ни помнят — ако изобщо ни помнят —

не като загубени устремени души, а само

като кухите хора

натъпканите хора.

II

Очите, които не смея да срещна й сънища

в сънищното царство на смъртта

те не се явяват:

там, очите са

слънчеви лъчи по счупена колона

там, едно дърво се люлее

и гласовете са

вътре в пеенето на вятъра

по-далечни и тържествени

от падаща звезда.

Нека да не доближавам

сънищното място на смъртта

нека също да надяна

такива свободни дегизировки

палто на плъх, гарванова кожа, пресечени петолиния

на нивата

и да се държа както вятърът се държи

да не доближавам —

не тази крайна среща

в помръкналото царство

III

Това е мъртвата земя

това е кактусова земя

тук каменните идоли

се издигат, тук получават

просбите от ръката на мъртвеца

под мигането на падаща звезда.

Така е то

в другото царство на смъртта

да се будиш сам

в часа когато ние

треперим от нежност

устни които биха целували

образуват молитви към счупения камък.

IV

Очите не са тук

няма очи тук

в тая долина на умиращи звезди

в тая куха долина

тая счупена челюст на нашите изгубени царства

в това последно място за срещи

опипваме заедно

и избягваме говора

събрани върху този бряг на подутата река

без зрение, освен когато

очите отново се появяват

като вечната звезда

многолистна роза

в помръкналото царство на смъртта.

Надежда само

за празни хора.

V

Хайде да се завъртим около бодливата круша

бодливата круша бодливата круша,

хайде да се завъртим около бодливата круша

в пет часа сутринта.

Между идеята

и реалността

между движението

и действието

пада Сянката

Защото Твое е царството[3]

Между понятието

и творението

между чувството

и отговора

пада Сянката

Животът е много дълъг

Между желанието

и гърченето

между мощността

и съществованието

между същността

и падението

пада Сянката

Защото Твое е царството

Защото Твое е

Животът е

защото Твое е Цар…

По тоя път светът завършва

по тоя път светът завършва

по тоя път светът завършва

не със взрив а с хленч.

[1] Така децата си изпросват пари на 5 ноември, когато в Англия се празнува несполуката на Барутния заговор, пропаднал на този ден през 1605 година. Чучелото на заговорника Гай Фокс бива разнасяно из улиците и накрая — изгорено на клада. ↑

[2] С тези думи чернокожият слуга съобщава за смъртта на „силния“ (същевременно кух) човек в повестта „Сърцето на мрака“ от Джоузеф Конрад. ↑

[3] Краят на католическия вариант на Господнята молитва. Тези думи за пръв път се срещат в Паралипоменон I, 29:11. ↑

ЗАСЛУГИ

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.

Table of Contents

Заглавна страница

Основен текст

Заслуги