АТАНАС ДАЛЧЕВ

ПРЪСТЕН

chitanka.info

ДЪЖД

Някой с шепи пшенични зърна хвърля шумно на покрива,

изгладнели петли се нахвърлят и лудо кълват:

по мъхнатите криви стрехи и по тъмните дворове

бие шумно и трака, разсипан във мрака, дъждът.

Падат тежки зърна и поникват от тях дълги класове

от земята дори до високото сиво небе

и сред тях като дяволски гибелни гъби израстват

много черни чадъри над локви от мръсна вода.

Цяла нощ трака лудо разсипан дъждът по стрехите

и кълват цяла нощ тези зли ненаситни петли,

а на утрото ето го слънцето пак пред вратите ни

като жълт и голям с изкълвани зърна слънчоглед.

1925 г.

ПОВЕСТ

Прозорците — затворени и черни

и черна и затворена вратата,

а на вратата — листът със словата:

„Стопанинът замина за Америка.“

И аз съм сам стопанинът на къщата,

където не живее никой,

ала не съм аз заминавал никъде

и тук отникъде не съм се връщал.

Аз не излизам никога от къщи

и моите еднички гости са годините,

а много пъти пожълтяваха градините

и аз не съм навярно вече същият.

Отдавна всички книги са прочетени

и всички пътища на спомена са минати,

и ето сякаш сто години

как разговарям само със портретите.

И ден и нощ, и ден и нощ часовникът

люлее свойто слънце от метал.

Понякога аз се оглеждам в огледалото,

за да не бъда винаги самотен.

А по стената се изкачват бавно

и догоряват на потона дните ми:

без ни една любов, без ни едно събитие

животът ми безследно отминава.

И сякаш аз не съм живеел никога,

и зла измислица е мойто съществуване!

Ако случайно някой влезе в къщата,

там няма да намери никого;

ще види само прашните портрети,

коварното и празно огледало

и на вратата листът пожълтял:

„Стопанинът замина за Америка.“

1925 г.

КЪЩАТА

Сам дяволът я сякаш дал под наем,

но неизвестно кой е наемателят.

Затворена е всякога вратата

а мракът спи и през деня във стаите.

Дъждът гризе мазилката и бяга

през счупените водостоци от олово

и като пот по челото на болен

по сивите стени избива влага.

И снощи (ти видя ли от прозореца?),

когато писна ненадеен вятър,

разтвори се, затвори се вратата,

завиха нощни кучета на двора

и черна сянка, дълга като копие,

разчупи се на каменните стълби

и аз видях, и аз познах там мъртвия,

когото преди девет дни заровиха.

1925 г.

ЛЯТО

Листата на дърветата мълчеха

и сенките лежеха като локви.

Два облака стоеха неподвижно

на изток, сякаш спуснали там котва.

1926 г.

МЛАДОСТ

Денят изгряваше и утрото

изкукуригваше на двора

и нейде долу се отваряше

и се затваряше врата.

Мухите весело бръмчеха

и кацаха върху прозорците

и аз се мъчех да си спомня

що съм сънувал през нощта.

И после аз излизах тихо

и тръгвах в утринните улици,

и скитах, без да мисля нищо,

до късна вечер из града;

четях, вървейки, гласно фирмите

и гледах спрян под някой покрив

как по трамваените релси

тече дъждовната вода.

Или минавах край витрините

и отминавах безразличен,

защото сплитах в дълъг ритъм

внезапно звъннали слова,

и ме изпращаха с очи,

и ми се смееха момичетата

за очилата и за унеса,

и за нехайния вървеж.

По тъмно аз се връщах в къщи

и носех своята умора.

Вечерята бе сладка всекога

и меко — твърдото легло,

над мен една горяща лампа

и две в стъклата на прозореца,

и за да виждам ясно сънищата,

аз лягах си със очила.

1925 г.

УБИЙСТВО

По дъжда като паяк се спусна

дето никой в нощта го не чакаше,

слезе тъмен, по-тъмен от мрака,

и задъхан, със дъх върху устните.

Спря, ослуша се, пълен с тревога,

чу уплашен да бие сърцето му:

само ножа бе взел за свидетел,

даже сянката беше му много.

Дали сън беше то или истина?

Под прозорците в мрака се мерна

и изчезна по стълбите черни.

Нейде порта отворена писна.

И след миг една бяла светкавица

го видя да измива тревожно

под капчука петната от ножа,

който все неизмит си оставаше.

От стрехите на къщите слитаха

звънко капките и часовете.

Но дъждът, тъмнината и ветърът

бяха овреме скрили следите му.

И напусто капчуците викаха

и тръбяха тревога тръбите.

Чу ли някой вестта за убийството?

На площадите нямаше никой.

1926 г.

КНИГИТЕ

На К. Гълъбов

Пред мен е книгата разтворена

и денем, и нощя;

все сам, аз не познавам хората,

не зная и света.

Прилитат и отлитат птиците,

изгрява ден, залязва ден:

аз дните си като страниците

прелиствам уморен.

Години да четеш за чуждия

живот на някой чужд,

а твоят, никому ненужен,

да мине глух и пуст.

До мене ти не стигна никога,

о, зов на любовта,

и аз изгубих зарад книгите

живота и света.

1926 г.

ПРОЛЕТНА НОЩ

Този пролетен дъжд сякаш пада

само дето гори светлина.

Колко много трептящи звена

над потоците, локвите, вадите!

Ето нощ на небесния склон.

Опустяха съвсем тротоарите.

Мигар цялата нощ ще прекарам

под заслона на този балкон?

Като струни струите звучат

и без полъх, без птици, без ветър

се люлеят и пеят дърветата,

и светлее вечерният път.

Аз забравям и пътя, и хижите;

аз забравям скръбта; и една

от небето дошла хладина

ми измива лицето от грижите.

1926 г.

ПРЪСТЕН

Изпроводи го до кръстопътя

и набожно го прекръсти пак,

сляха устни — и със взор помътен

го следя, докато падна мрак.

Тръгна си най-после за дома

стройната и хубава мома.

Прекоси и мина през полетата,

слезе на затихналия път.

А като преди шумят дърветата

и нивята в тъмнината спят.

Но преди засмяната мома

вечер връщаше ли се сама?

И от скръб по него тя несетно

неговия пръстен изтърва;

трепнала, дири го дълго сетне

низ пръстта и сухата трева.

Де ще го намери в таз тъма

плахата и горестна мома?

Върна се без пръстен и разплакана.

Пръстена забрави сутринта.

Но напусто милия си чака тя

ден и нощ на пътната врата.

Без да иска, младата мома

го обручи с хладната земя.

1925 г.

НИЩИЙ ДУХОМ

Ако не бях останал глух към

повелята на лябовта,

аз бих се сподобил в света

с блаженството на нищий духом.

Аз бих живеел като некой

незнаен весел обущар

и бих със песен на уста

ковал обущата на всеки.

И вечер бих се връщал морен

при своите деца, жена

и, вярвам, виждал бих в съня

на рая портите разтворени.

Не би сивеела тъй леко

тогава моята коса

от мъката и старостта

и от праха на библиотеките.

1926 г.

ЗАСЛУГИ

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.

Table of Contents

Заглавна страница

Дъжд

Повест

Къщата

Лято

Младост

Убийство

Книгите

Пролетна нощ

Пръстен

Нищий духом

Заслуги